Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 2181/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Varga Éva Csilla
A vizsgálat megindulása
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (2) bekezdésében foglaltak alapján, különös figyelemmel a 2008. évi kedvezőtlen gazdasági folyamatokból eredő kockázatokra, illetőleg – ebből adódóan is – a Hivatalomhoz egyre növekvő számban érkező nyugdíjpénztári panaszokra, hivatalból átfogó vizsgálatot indítottam a nyugdíjpénztárak megtakarításai vonatkozásában érvényesülő pénzügyi garanciák feltérképezésére. A vizsgálat célja a nyugdíjpénztárak működésének és a tevékenységükre vonatkozó jogi szabályozásnak az elemzése volt abból a szempontból, hogy milyen garanciák biztosítják a pénztárak tagjai számára azt, hogy a követeléseikhez – jogosultságuk megnyílásakor – hozzá fognak jutni.
Az általam a tárgyévben indított Pénzügyi Projekt keretébe illeszkedő vizsgálatom során tájékoztatást kértem a nemzetgazdasági minisztertől, a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletének (továbbiakban: Felügyelet) vezetőjétől, az OTP Magánnyugdíjpénztár, az Allianz Hungária Nyugdíjpénztár, az AXA Önkéntes és Magánnyugdíjpénztár, és az AEGON Nyugdíjpénztár vezetőjétől.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. ." (Alkotmány 2. § (1) bek.)
A tulajdonhoz való jog: „A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot. (Alkotmány 13. § (1) bek.) 

Jogszabályi háttér
– az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.)
– a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény (Mpt.)
– az Önkéntes Kölcsönös Biztosító Pénztárakról szóló 1993. évi XCVI törvény (Öpt.)
– a biztosítókról és a biztosítási tevékenységről szóló 2003. évi LX. törvény (Bit.)
– a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletéről szóló 2007. évi CXXXV. törvény (Felügyeleti tv.)
– az önkéntes kölcsönös nyugdíjpénztárak befektetési és gazdálkodási szabályairól szóló 281/2001. (XII.26.) Korm. rendelet (Öbr.)
– a magánnyugdíjpénztárak befektetési és gazdálkodási tevékenységéről szóló 282/2001.(XII.26.) Korm. rendelet (Mbr.)
– a magánnyugdíjpénztárak tevékenységéhez kapcsolódó biztosításmatematikai és pénzügyi tervezési szabályokról, valamint a szolgáltatási szabályzatra és a tartalékok kezelésére vonatkozó előírásokról szóló 170/1997. (X. 6.) Korm. rendelet

A Felügyelet, a megkeresett nyugdíjpénztárak, valamint a nemzetgazdasági miniszter válaszai, észrevételei:
A Felügyelet 2008. év folyamán sem önkéntes, sem magánnyugdíjpénztár esetében nem tapasztalta a befektetési előírások megsértését. 2009-ben a vizsgálatok egy pénztárnál tártak fel jogsértést, bizonyos ügyletek könyvelése szabálytalanul történt, azonban a könyvelés korrekciója már megtörtént.
A pénztárak vagyonkezelését illetően a Felügyelet rámutatott arra, hogy e tevékenység jogszerűségét két különböző módszerrel vizsgálja. Egyrészt az adatszolgáltatáson és ellenőrzésen alapuló felügyeleti tevékenység keretében, másrészt pedig a letétkezelők bejelentései alapján. Az adatszolgáltatások alapján jogsértés megállapítására az elmúlt két évben nem került sor. Figyelemmel arra, hogy a vizsgálatok jellegüknél fogva utólagosak, ezért a korábbi évek befektetési tevékenységének értékelése jelenleg is folyamatban van. Letétkezelői bejelentés alapján észlelt a Felügyelet jogsértő befektetési tevékenységet, azonban ennek teljes körű kivizsgálása ugyancsak folyamatban van. 
Hangsúlyozta azt is, hogy a befektetési tevékenységgel szorosan összefüggő nyilvántartási, feldolgozási, jóváírási feladatok elvégzésével kapcsolatban is csupán néhány esetben került sor jogsértés megállapítására az elmúlt két évben. 2008-2009. évben a Felügyelet több magánnyugdíj-pénztárat kötelezett a tagdíjbevallások és befizetések naprakész feldolgozására, a befizetetlen tagdíjak maradéktalan behajtása iránti intézkedésre, a Pénztárak Központi Nyilvántartása felé teljesítendő adatszolgáltatás korrekcióinak elvégzésére. Ezekben az ügyekben, több esetben bírság kiszabására is sor került. Figyelemmel a feladatok összetettségére a Felügyelet az érintett pénztárakat intézkedési terv készítésére is kötelezte, határidők megjelölésével. A hiányosságok pótlása hosszabb folyamat során lehetséges, ezért a teljesítésükhöz egyrészt időközi beszámolási kötelezettség kapcsolódik, illetve a Felügyelet e témákat átfogó vizsgálataiban, illetve esetenként külön célvizsgálatban is ellenőrzi. Erre figyelemmel a határozatok teljesítése, illetve azok ellenőrzése jelenleg is folyamatban van. A kérdés azért lényeges, mert a tagi megtakarítás (és így a majdani járadék) a tagi befizetésektől, illetve a befektetési tevékenységtől függ, így mindkét kérdéssel kapcsolatos pénztári tevékenység azonos mértékben fontos.
Az önkéntes kölcsönös nyugdíjpénztárak és a magánnyugdíj-pénztárak vonatkozásában a tételes felsorolásból álló befektetési limitrendszert a Felügyelet megfelelőnek tartja, mivel egyértelműen határozza meg azon befektetési eszközöket, amelyekbe a pénztárak fektethetnek, vagyis jogalkalmazási probléma nem merült fel. A Felügyelet vezetője azonban azt is hangsúlyozta, hogy a tételes felsorolás egy adott pillanatban ismert befektetési formákat és lehetőségeket rögzíti, amely azonban magában hordozza annak a veszélyét, hogy nem terjedhet ki minden, a tőkepiacok folyamatos innovációja miatt kialakuló befektetési termékre. Erre tekintettel az elmúlt időszakban több esetben keresték meg a piaci szereplők a Felügyeletet állásfoglalást kérve egy-egy új befektetési forma alkalmazhatóságával kapcsolatban. Ezen probléma áthidalása érdekében a Felügyelet folyamatosan javaslatot tett a jogszabály előkészítéséért felelős Pénzügyminisztérium részére a befektetési eszközök körének változtatására, illetve a Felügyelet is állásfoglalásokat ad ki a piaci szereplők részére.
A Felügyelet a hozamfelosztás pénztári szabályzatban történő szabályozását megfelelőnek tartja, mivel az Mbr. 3. számú melléklete pontosan meghatározza a magánnyugdíj-pénztári eszközök értékelésének szabályait, amelyeket a Felügyelet tapasztalatai alapján a letétkezelők megfelelően alkalmaznak. 
Az Mpt. értelmében a pénzügyi tervnek alkalmasnak kell lennie arra, hogy a pénztártagok meggyőződhessenek a pénztár pénzügyi céljainak megvalósíthatóságáról, a pénztár működőképességéről. A pénzügyi tervnek megfelelő alátámasztottsággal és kellő részletezettséggel tartalmaznia kell a pénztár bevételeit és kiadásait meghatározó adatokat, különösen a várható taglétszámot, tagdíjbevételeket, működési és szolgáltatási kiadásokat, valamint a befektetéseken elérendő hozamokat. A pénzügyi terv tehát az a dokumentum, amelyből a tagok tájékozódhatnak a várható hozamról. Amennyiben a pénzügyi terv nem tölti be a célját, a PSZÁF a pénztárat a pénzügyi terv átdolgozására kötelezheti. Megkeresésemre a pénztárak vezetői arról számoltak be, hogy az elmúlt két évben a Felügyelet nem kötelezte őket a pénzügyi terv átdolgozására. A pénztárak nyilatkozatait a Felügyelet is megerősítette.
A pénztárak felszámolása esetén a vagyonfelosztás elveinek alapszabályban történő szabályozása vonatkozásában a Felügyelet tapasztalatokkal még nem rendelkezik, mivel az elmúlt években magánnyugdíjpénztár felszámolására még nem került sor, azonban rámutatott arra, hogy a tagi érdekek figyelembe vételét biztosítja, hogy a felszámolást csak a Hitelintézeti Felszámoló Nonprofit Kft. végezheti, amely felügyeleti kontroll alatt áll.
A portfoliók közötti értékpapír átvezetésekkel kapcsolatban a legfontosabb elemet, az átvezetésre kerülő értékpapírok piaci értékének meghatározását a jogszabály rögzíti, így jogalkalmazási probléma az átvezetések vonatkozásában sem merült fel. A Felügyelet vezetője azonban megjegyezte, hogy egyes pénztárak Választható Portfoliós Szabályzata nem kellő részletességgel írta le az értékpapírok kiválasztásának folyamatát és az átvezetés eljárásrendjét. Ezen pénztárak a Felügyelet felszólítására kiegészítették szabályzataikat.
A Felügyelet elnöke arról is tájékoztatott, hogy 1999 és 2001. között jelentős számban fordult elő a tevékenységi engedély visszavonása és felszámolás elrendelése önkéntes nyugdíjpénztárak esetében. Ennek az volt az oka, hogy 1996-tól nagy számban alakultak nyugdíjpénztárak, amelyek sok esetben életképtelennek bizonyultak az alacsony taglétszám, a megfelelő szakértelem hiánya, vagy az alapításban aktívan részt vevő munkáltató érdeklődésének és támogatási lehetőségeinek csökkenése miatt. A Felügyelet ellenőrzése e téren 1999-től erősödött meg, és ennek következménye volt az engedély visszavonások nagy száma.
Egy lényegesen kisebb körben a Felügyelet azt tapasztalta, hogy más pénzügyi tevékenységet is végző szervezetek segítségével alakult pénztárak működése a szponzor pénzügyi összeomlásával együtt súlyosan jogsértővé vált és ezekben az esetekben vagyonvesztés is bekövetkezett. Ezekben az esetekben általában bűncselekmény gyanúja is felmerült. 
2009. évben az ombudsmani hivatalba érkező nyugdíjpénztári panaszokhoz hasonlóan a Felügyeletnél előterjesztett panaszok jelentős része is a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerbe történő visszalépéssel volt kapcsolatos. Mind 2008-ban, mind 2009-ben a hozam típusú panaszok képezték a legnagyobb arányt. Ez az időszakban elért gyenge pénztári hozamokkal magyarázható, amely a negatív tőkepiaci tendenciákra volt visszavezethető. A panaszosok egy része ennek ellenére a pénztárakat hibáztatta a rossz eredményért. A Felügyelet elnöke kiemelte, hogy a válság hatására megnövekedett a tagok igénybejelentése a nyugdíjjogosultság elérése előtti teljes, vagy részleges összeg kifizetésére, annak ellenére, hogy így személyi jövedelemadót és egészségügyi hozzájárulást kellett fizetniük, továbbá realizálniuk kellett az alacsony pénztári hozamokat is. Ugyancsak növekedtek a csak a hozam felvételére vonatkozó igények is, annak ellenére, hogy így a gyenge hozamok miatt a kérelmező tagok rosszul jártak. A szolgáltatási típusú panaszok általában nyilvántartási problémák és eljárási hibák következtében alakultak ki. 
A Felügyelet a járadékszolgáltatással kapcsolatban kifejtette, hogy mind az önkéntes nyugdíjpénztárak, mind a magánnyugdíj-pénztárak vonatkozásában a jogi szabályozás inkonzisztens és hiányos. Az önkéntes nyugdíjpénztárak esetében a törvény szerint lehetséges mind banktechnikai, mind életjáradékot nyújtani. Ez utóbbi azért problematikus, mert az önkéntes pénztárnak nincs szavatoló tőkéje, amelynek terhére garantálni tudja, hogy az életjáradékot akkor is tudja nyújtani, ha a pénztártag az előre kalkuláltnál tovább élne, mivel ekkor a járadékot már nem a járadékos által befizetett tőke tartalékából, hanem a pénztár tőkéjéből kellene fizetni. A magánnyugdíj-pénztárak esetében a járadékszabályozás már több problémát vet fel. Túl azon, hogy a magánnyugdíj-pénztáraknak sincs szavatoló tőkéje, ezért csak olyan járadékot tudnak szolgáltatni, amely fix idejű, azaz banktechnikai, biztosítótól sem tudnak vásárolni járadékszolgáltatást. 
Az AEGON Nyugdíjpénztár vezetője a megkeresésemre arról számolt be, hogy a pénztártagok a leggyakrabban a számlájuk egyenlegével, illetve a megtakarítás felvételével kapcsolatos szabályokról kértek tájékoztatást. A panaszok többnyire a tagdíjak számlára való lekönyvelésével, a szolgáltatás összegével, a kifizetés ügyintézésével kapcsolatban érkeztek.
Rámutatott arra, hogy az önkéntes nyugdíjpénztárban a hozamgarancia intézményéhez hasonló garanciális előírás nem létezik. Az AEGON Nyugdíjpénztár az önkéntes nyugdíjpénztári ágazatban öt portfolióból álló választható portfoliós rendszert működtet annak érdekében, hogy tagjai a kockázatvállalási hajlandóságuk és hozamelvárásuk alapján a megfelelő befektetési kombinációt választhassák. A befektetési környezet ingadozásainak hatásait teljes mértékben ezzel a pénztár nem tudja kizárni, viszont a tudatos tagok számára választási lehetőséget biztosít. A vezérigazgató azt is hangsúlyozta, hogy fontos a pénztártagok megfelelő tájékoztatása azért is, hogy megtakarításaikat megfelelő időpontban vegyék fel kedvező árfolyamok mellett. A tájékoztatást szolgálja, hogy a pénztári portfoliók naponta frissített árfolyamait kötelező a pénztárak honlapján közzétenni.
Az AXA Önkéntes és Magánnyugdíjpénztár ügyvezető igazgatója válasza szerint a pénztártagok leggyakrabban az elmúlt két évben a 2008. évi hozammal összefüggésben nyújtottak be panaszt. A jelenlegi szabályozást a pénztártagok tagdíja, vagyona értékállóságának megőrzése tekintetében megfelelőnek tartja.
Az Allianz Hungária Önkéntes és Magánnyugdíjpénztár vezetői arról tájékoztattak, hogy a magánnyugdíj-pénztári ágazatban a pénztártagok a különböző portfoliók árfolyamának alakulásával keresték meg a pénztárat. A megkeresések nagyobb csoportja vonatkozott a pénztártagok egyéni számlájának negatív hozamára, illetve annak részletes magyarázatára. Emellett érkeztek panaszok a magánnyugdíj-pénztári átlépés – jogszabályok által előírt – bonyolultsága, a benyújtandó dokumentumok nagy száma miatt. Az önkéntes pénztári ágazatban a szolgáltatások igénylésével kapcsolatosan érkeztek megkeresések, így a nyugdíj, a tagi kölcsön igénylésének módjáról, adókedvezmény igényléséről, illetőleg gyakori volt a tagdíjfizetéssel kapcsolatos általános tájékoztatáskérés is. A személyi jövedelemadó levonásával kapcsolatos pénztári eljárásra is irányultak kérdések, mert az szja levonása a tagok egyéni számláján lévő adóköteles tőkéből történt, s a hozam levonására ezután került sor. A pénztártagok erre vonatkozó kérdéseit követően a pénztár az eljárását felülvizsgálta, gyakorlatán változtatott, az szja levonása a hozam levonása után történik, melyről a tagokat értesítette és a pénztártagok egyéni számláján a hiba miatt levont összeget jóváírta.
Az OTP Magánnyugdíjpénztár ügyvezető igazgatója és főkönyvelője megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy a pénztártagok 2008-ban leggyakrabban a válság hatásairól, az egyéni számlaegyenlegük alakulásáról, az elszenvedett veszteségük korrigálhatóságáról illetőleg arról érdeklődtek, hogy a pénztár mit tud tenni a válság hatásainak ellensúlyozására. Tájékoztatást kértek arról, hogy a pénztárnak a tagok befizetéseit hogyan kell befektetni, milyen nyugdíjra számíthat egy pénztártag a jelenlegi befektetések alapján.
Rámutattak arra, hogy 2009-ben a nyugdíjpénztár igen kedvező hozamot ért el a választható portfoliók mindegyikében, ezért a tagok kérdései jórészt a tagdíjbevallás és a megfizetett tagdíjbevételek egyéni számlán történő jóváírására irányultak.
Az igazgató és a főkönyvelő álláspontja szerint a 2010. január 1. napjától bevezetett un. hozamgarantált tőke intézményének bevezetésével a jelenlegi jogi szabályozás megfelelő garanciákat nyújt a pénztártagok vagyona értékállóságának megőrzéséhez. A befektetésekre előírt jogszabályi korlátok tekintetében és a portfoliók közötti átvezetés vonatkozásában a jelenlegi szabályozást elégségesnek tartják. 
A nemzetgazdasági miniszter válaszában az Öbr. 14. §-ában és az Mbr. 14. §-ában meghatározott kötelezettséget emelte ki. E rendelkezések mindkét nyugdíjpénztári típus esetén Pénzkezelési Szabályzat készítését írják elő. E szabályzatban a pénztáraknak egyértelműen és ellenőrizhetően kell rendelkezniük a pénzforgalmi és a letéti számla közötti pénzáramlásokról, tehát arról, hogy a tagdíjbefizetések milyen eljárás keretében kerülnek át a tagok megtakarításait tartalmazó egyéni számlára. Ez az előírás lényegében kizárja azt, hogy a beérkező befizetéseket a tagi egyéni számlára történő befizetés helyett – akár időlegesen is – bármely más célra használja fel a pénztár apparátusa. Ugyancsak a megtakarítások fokozott védelmét biztosítja az Öbr. 11. §-ában és az Mbr. 13. §-ában meghatározott, a letétkezelőre vonatkozó kötelezettség. E rendelkezések szerint a tagi megtakarításokat tartalmazó letéti számlákat a vagyonkezelőtől független letétkezelőnek kell kezelnie. Ez az előírás megakadályoz bármilyen esetleges pénztári vagy vagyonkezelői törekvést, amely az egyéni számlákon felhalmozott összeget a tagok érdekével ellentétes célokra használna fel.
Hangsúlyozta azt is, hogy a tagi megtakarítások védelmében fontos szerepet tölt be a felügyeleti rendszer is. A Felügyeleti tv., valamint az Öpt. és az Mpt. teljes jogkört biztosítanak a Felügyelet részére arra vonatkozóan, hogy a tagi megtakarítások ne kerülhessenek veszélybe. Az ellenőrzési jogkört a jogszabályok igen széleskörűen határozzák meg, így az időközönkénti rendszeres vizsgálatok mellett a Felügyeletnek arra is van lehetősége, hogy egyes problémák feltárása érdekében célvizsgálatot, vagy témavizsgálatot végezzen.
Az Mpt. 86-99. §-ai tartalmazzák azt a garanciarendszert, amelyet a Pénztárak Garanciaalapja működtet. E garanciarendszer arra az esetre nyújt biztosítékot, ha a pénztár – bármilyen okból – fizetésképtelenné válna. Ebben az esetben a kötelezettség teljesítése a Pénztárak Garanciaalapja révén válik lehetségessé. A befektetési hozamokat garantáló hozamgarancia 2010. január 1. napjától történő bevezetése pedig visszamenőleges biztonságot nyújt a 2008. évi kedvezőtlen folyamatokból adódó kockázatokra is.
A miniszter megítélése szerint a hatályos jogszabályi rendelkezések megfelelő garanciát jelentenek a pénztártagok érdekeit szolgáló realizált befektetési hozamok felosztása, valamint a pénztár megszűnése esetén a tagi megtakarításokat érintő elszámolás terén. 
A nyugdíjpénztárak működésének több mint egy évtizedes gyakorlati tapasztalatai azt mutatják, hogy a jogi szabályozás megfelelő biztonságot jelent a tagi megtakarításokra nézve. Az eltelt időszakban nem volt olyan esemény, amely a nyugdíjpénztári szféra működési zavaraiból eredően a megtakarításokat érdemben veszélyeztette volna. A Pénztárak Garanciaalapjának igénybevétele egyáltalán nem vált szükségessé.
A befektetési korlátokat, illetőleg a portfoliók közötti átvezetést rögzítő rendelkezések vonatkozásában jogalkalmazási problémák nem jellemzőek. A tételesen meghatározott limitrendszerrel összefüggésben felmerülő kérdések esetén a Felügyelet állásfoglalásokkal segíti a megfelelő jogalkalmazást a piaci szereplők számára. Az egyes portfóliók közötti átvezetésekkel kapcsolatban a legfontosabb elemet, az átvezetésre kerülő értékpapírok piaci értékének meghatározását szintén a jogszabályok rögzítik. E vonatkozásban arról is tájékoztatott a miniszter, hogy a nemzetközi pénzügyi és tőkepiaci válság kezdetén, 2008 szeptemberétől a magánnyugdíj-pénztárak és a tőkepiaci szakértők részéről is érkeztek megkeresések a Pénzügyminisztériumhoz az eszközök portfóliók közötti átvezetési szabályaival kapcsolatban. A javaslataikban azt kezdeményezték, hogy a részvénypiac alulértékeltsége miatt ne kerüljön sor a portfóliók közötti 2008. év végi kötelező átsorolásra. Ez ugyanis szükségszerűen a megtakarítások részvényhányadának részbeni kötelező értékesítésével, így a veszteség-realizálással járt volna a pénztártagok egy része esetében. A javaslattal a Kormány is egyetértett és az Mbr. új 35. §-ának beiktatásával úgy rendelkezett, hogy 2008 végén esedékes átsorolásokat egy évvel később kell elvégezni. Megjegyezte, hogy a tőkepiaci helyzet megváltozására tekintettel hasonló aggályok egy évvel később már nem merültek fel.
Megkeresésemben a nemzetgazdasági miniszter álláspontját kértem az AEGON Nyugdíjpénztár által felvetett, az önkéntes nyugdíjpénztárak és a magánnyugdíj-pénztárak választható portfóliós szabályzata, illetőleg a befektetési politika módosításának eltérő szabályozását érintő kérdésben is. A nyugdíjpénztár vezetőjének álláspontja szerint jogbizonytalanságot eredményez a gyakorlatban az, hogy az önkéntes nyugdíjpénztárak esetében a befektetési politika módosítására az igazgatótanács jogosult, míg a választható portfoliós szabályzatot, amely tartalmazza a befektetési politikában is szereplő eszközösszetételt, a közgyűlés jogosult módosítani, amelyhez a Felügyelet jóváhagyása is szükséges. Ezzel az eljárással a pénztár nehezen tudja követni a változó piaci körülményeket, a befektetési politika gyors módosításával egyidejűleg a választható portfoliós szabályzat módosításai még nem vezethetők be, mert az közgyűlési megerősítést és felügyeleti jóváhagyást is igényel. Magánnyugdíj-pénztárak vonatkozásában viszont mind a befektetési politika, mind a választható portfoliós szabályzat módosítására az igazgatótanács jogosult. A miniszter válasza szerint a magánnyugdíj-pénztárak esetében a magánnyugdíjrendszer kötelező jellege indokolja, hogy a jogszabályok részletesen rendelkezzenek a választható portfóliók működtetésének szabályairól. A részletes előírások következtében az Igazgatótanács mozgástere – a választható portfóliós szabályzat módosítására irányuló döntés meghozatala során – meglehetősen kicsi. Ezzel szemben az önkéntes nyugdíjpénztárak esetében a vonatkozó jogszabályok – az önkéntes nyugdíjpénztári rendszer kiegészítő jellegére tekintettel – csupán keretszabályokat rögzítenek. A szabályozás keretjellege révén a pénztár mozgástere lényegesen nagyobb. A pénztártagok szempontjából éppen ezért kiemelten fontosak a felügyeleti jóváhagyásra, illetve ellenőrzésre vonatkozó rendelkezések. Erre figyelemmel teljes mértékben indokolt, hogy a megtakarítások alakulását nagymértékben befolyásoló választható portfóliós szabályzat esetleges módosítását a pénztár legfontosabb döntéshozó szerve, a közgyűlés fogadja el. A két intézménytípus közötti eltérések rávilágítanak arra, hogy a magánnyugdíj-pénztárak esetében a jogszabályok behatárolják a pénztári vezetés befektetésekre vonatkozó mozgásterét, míg az önkéntes nyugdíjpénztárak esetén a döntési szabadság szélesebb körű. Ezáltal az eltérő szabályozási környezet teljese mértékben indokolt.
A miniszter válaszában arról biztosított, hogy a Kormány az elkövetkező időszakban is folyamatosan figyelemmel fogja kísérni a nyugdíjpénztárak működési feltételeit és a tagokat érintő kockázatokat.

A vizsgálat megállapításai
A hatáskör tekintetében 
Az Obtv. 16. § (1) és (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból is eljárhat.
A hatásköri szabályok értelmében a vizsgálat kizárólag az ügyben érintett hatóság – a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete – eljárására terjedhetett ki.
A preventív jogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat (Lásd pl. az OBH 2567/2008, OBH 4750/2008, 2405/2009, 1062/2010. sz. ügyben született jelentéseket) alapján azonban az állampolgári jogok biztosa mandátuma keretei között marad abban az esetben is, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon, hivatalból indult eljárás keretében – a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló panaszok megelőzése érdekében – a jogalkalmazói tevékenység vizsgálatával szoros összefüggésben – áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezi és jelzi a jogalkotó vagy az Alkotmánybíróság irányába a normaszöveggel kapcsolatos alkotmányossági aggályokat. 

A vizsgálat érdeme tekintetében
A társadalombiztosítási nyugdíjrendszer 1998. január 1-től lényeges változáson ment keresztül. A kötelező nyugdíjbiztosítás két részre vált: a társadalombiztosítási és a magánnyugdíj-pénztári ágazatra, s ezek működését önkéntes pénztárak egészítik ki. A magánpillér intézményének bevezetésére alapvetően azért volt szükség, mert a társadalom öregedése bizonytalanná tette a tisztán állami nyugdíjrendszert. A tőkefedezeti rendszer kialakításának alapvető célja éppen ezért a nyugdíjrendszer biztonságos működésének, hosszú távú fenntarthatóságának és ezen keresztül az időskori jövedelembiztonságnak a megteremtése volt. A nyugdíjpénztárak e cél érdekében gyűjtik és felhalmozzák a tagok megtakarításait, befektetik azokat és ezen befektetések hozamát visszajuttatják a tagok részére. 
A 2008-as évben mind a globális, mind a hazai tőkepiacon árfolyamcsökkenés volt tapasztalható, kedvezőtlen gazdasági folyamatok mentek végbe. Ezek az események tükröződtek a nyugdíjpénztári befektetések hozamának rövid távú alakulásában is. A globális folyamatok hatását még tovább erősítették a hazai gazdasági nehézségek – egyensúlyhiány, növekvő infláció – így mind a magyar állampapírok, mind a részvények kedvezőtlenül teljesítettek. (Stabilitás Pénztárszövetség: Állásfoglalás- 2008. szeptember 16)
Fontos kiemelni, hogy az Mpt. értelmében kötelező a magánnyugdíj-pénztári tagság azon személyek számára, akik Magyarországon első ízben létesítenek nyugdíj-biztosítási jogviszonyt és ebben az időpontban még nem töltötték be a 35. életévüket (pályakezdő).
Az Alkotmánybíróság a 43/1995. (VI.30.) AB határozatában megállapította, hogy a jogbiztonság, mint a jogállamiság leglényegesebb fogalmi eleme és a szerzett jogok védelmének elvi alapja a szociális rendszerek stabilitása szempontjából különös jelentőségű. A határozat indokolása szerint a szolgáltatásokat és a hozzájuk fűződő várományokat nem lehet sem alkotmányosan megfelelő indok nélkül, sem pedig egyik napról a másikra lényegesen megváltoztatni. Az átmenet nélküli változtatáshoz különös indok szükséges. A kötelező biztosítási rendszer esetében a járulékok kötelező befizetése, vagyis a vagyonelvonás fejében a biztosított a rendszer fokozottabb stabilitását várhatja el. […] A törvénnyel elrendelt kötelező járulékfizetést nagymértékű állami garanciavállalás legitimálhatja. A kötelező biztosítás elvonja ugyanis azokat az eszközöket, amelyekkel az érintett saját kockázatára maga gondoskodhatott volna magáról és a családjáról, s ezt a vagyont a társadalombiztosítás szolgálatába állítja. […] Mindazon társadalombiztosítási szolgáltatások esetében, ahol a biztosítási elem szerepet játszik, a szolgáltatások csökkentésének vagy megszüntetésének alkotmányossága a tulajdonvédelem ismérvei szerint bírálandó el. 
Az Alkotmánybíróság a fenti határozatában korábbi gyakorlatára utalva azt is hangsúlyozta, hogy a járulékkal fedezett időszakra feltétlenül szolgáltatni kell a nyugdíjat, különben szerzett jogtól fosztanák meg a jogosultat [11/1991. (III. 29.) AB határozat].
Az Alkotmánybíróság az 5/1998. (III.1.) AB határozatában a magánnyugdíj rendszerre való áttérés kapcsán kifejtette, hogy „a társadalombiztosítás működőképességének és finanszírozásának biztosítása szükségessé tette a rendszer teljes körű reformját. 1998. január 1-étől a nyugdíjrendszer vegyes finanszírozású: felosztó-kirovó (társadalombiztosítási nyugdíj) és tőkefedezeti (magánnyugdíj) elemből áll. A változtatás célja, hogy az egyéni felelősség és öngondoskodás követelményeinek és a társadalmi szolidaritás elveinek megfelelően szabályozza a társadalombiztosítás keretében létrejövő jogviszonyokat.”
Az Öpt. indoklása szerint az utolsó évtizedben mind világosabbá vált, hogy az egységes, kötelező társadalombiztosítás egyre növekvő kiadásait az államháztartás nem tudja fedezni. Erre tekintettel szükségessé vált a társadalombiztosítás rendszerének reformja. Ugyanakkor az is világossá vált, hogy a jövőben csak olyan rendszer lesz életképes, amely számol az öngondoskodással. Ez pedig igényli azoknak a kölcsönös segélyegyleteknek, pénztáraknak a rendszerét, amelyek ráépülve a társadalombiztosításra, illetve munkanélküli ellátásra, tagjaik számára biztosítják azokat a kiegészítő – egyes esetekben pótló jellegű – szolgáltatásokat, amelyeket az általuk vállalt tagdíjak vagy egyéb hozzájárulások lehetővé tesznek. A pénztárak intézményének több mint száz éves hazai és nemzetközi múltja van. A hazai fejlődés megszakadt, de a nyugati kultúrában a fejlődése a szociális biztonság általános rendszerén belül folyamatos maradt. 
Az Mpt. indokolása szerint a társadalombiztosítási nyugdíj alrendszere a szolidaritás elvét érvényesítve járul hozzá az időskori biztonsághoz, míg a tőkefedezeti rendszer nyugdíjszolgáltatásában egyénenként érvényesül az a különbség, ami az állampolgárok eltérő életpályájából és jövedelmi viszonyaiból törvényszerűen adódik. A tőkefedezeti elven működő nyugdíjpénztárakban a biztosított pénztártagok befizetett járulékai tőkét képeznek, a befektetett tőke hozadéka az alapja a pénztártagok számára nyújtandó nyugdíjszolgáltatásnak. 
Kifejezésre juttatja azt is a jogalkotó ebben a törvényben, hogy a törvény az önkéntes kölcsönös nyugdíjpénztárak tapasztalataira építve, az önkéntes kölcsönös biztosító pénztári szervezeti és működési modellt alapul véve, azt továbbfejlesztve szabályozza a kötelező magánnyugdíj pénztárak szervezetét és működését. A pénztár által nyújtott szolgáltatások főszabály szerint járadékszolgáltatások. Tipikus szolgáltatásnak az élethosszig tartó járadékot tekinti. A kötelező magánnyugdíj-pénztár működésének garanciáit a szabályozással, az intézményrendszer kialakításával, szigorú ellenőrzési mechanizmusokkal, a kötelezően létrehozandó garancia alappal és végső soron – a garanciaalap esetleges kimerülése esetén – állami helytállással kívánja biztosítani. 
Az Mpt. 100. és 101.§-a szerint a magánnyugdíjrendszer működését az állam – az intézményvédelmi szabályok érvényesítésével, az állami felügyelet működtetésével, valamint a pénztártagok követeléseit biztosító Alap fizetőképességének a központi költségvetés által történő garantálásával – biztosítja. A pénztárak törvényességi felügyeletét az ügyészség a rá irányadó szabályok szerint, felügyeletét a Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyelete látja el.
A magánnyugdíj-pénztárak és az önkéntes nyugdíjpénztárak önkormányzati elven működnek. A pénztártag követelése – a tulajdonlás elve szerint –a pénztártag tulajdona. A pénztártag követeléséért a pénztár, illetve a Pénztárak Garanciaalapja és a központi költségvetés tartozik helytállni.
Az Öpt. 8. §-a értelmében az önkéntes nyugdíj pénztárak törvényességi felügyeletét a magánnyugdíj-pénztárakhoz hasonlóan az ügyészség, állami felügyeletét pedig a Felügyelet látja el.
A Felügyelet az Mpt. 110 §-a és az Öpt. 65. §-a szerint a pénztár kötelezettségeinek teljesítése, a pénztártagok érdekeinek védelme, valamint a tevékenységre vonatkozó jogszabályi előírások betartása érdekében különböző intézkedéseket tehet.
Az Mpt. 2010. január 1-jétől bevezette a hozamgarancia intézményét, amely a magánnyugdíj-pénztári ágazatban biztosítja azt, hogy amennyiben a tag magánnyugdíj-pénztári számlájának egyenlege a nyugdíjszolgáltatás időpontjában nem éri el a hozamgarantált tőke összegét a Pénztárak Garanciaalapja kiegészíti azt a hozamgarantált tőke mértékéig [89.§ (3) bek. b) pont]. A hozamgarancia akkor érvényesíthető, ha felhalmozott megtakarítás (azaz a befizetések és azok hozama együtt) kisebb, mint az egyes befizetések időközbeni inflációs rátával felszorozott értékeinek az összege. A hozamgarancia a pénztártagság kezdetétől a nyugdíj igénybevételéig tartó felhalmozási időszak összesített befizetéseire vonatkozik.
Ezen túlmenően a Garanciaalap pénzeszközeit az Alapból történő garanciális kifizetésre akkor kell felhasználni, ha a pénztártag vagy kedvezményezett követelése átlépés, a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerbe való visszalépés vagy járadékszolgáltatás, valamint a tag elhalálozása esetén befagyott, illetőleg ha a nyugdíj folyósításának időszakában a szolgáltatási tartalékának szintje a szolgáltatási kötelezettségek teljesítését nem teszi lehetővé [89. § (1) bek. a) és c) pont].
Az Alap pénzeszközéből tehát garanciális kifizetésre akkor kerül sor, ha a magánnyugdíjpénztár nem tud fizetni másik pénztárba történő átlépés, vagy a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerbe való visszalépés esetén, valamint ha a nyugdíj folyósításának időszakában a pénztárnak nincs elég pénze, azaz szolgáltatási tartalékának szintje a szolgáltatási kötelezettségek teljesítését nem teszi lehetővé. A Garanciaalap tehát a pénztár csődje esetén nyújt kártalanítást a pénztártagoknak. A Garanciaalap pénzeszközét éppen ezért az életjáradék fedezeteként felhasználni nem lehet, ennek az un. morális kockázata ugyanis nagyon nagy, hiszen a pénztár nem a saját pénzét kockáztatja.
A rendelkezésemre bocsátott adatok szerint 2008-ban és 2009-ben a pénztártagok a leggyakrabban a tagdíj számlára való lekönyveléséről, a befektetési tevékenységről, a várható hozamokról kértek tájékoztatást. 2008-ban a gazdasági válság a pénztártagok biztonságérzetét, illetőleg jövedelmi, vagyoni helyzetét is érintette, mivel nagyobb arányban igényelték a nyugdíjjogosultság elérése előtt a felhalmozott összeg teljes, vagy részleges kifizetését. Emellett növekedtek a csak a hozam felvételére vonatkozó igények is. 2009-ben a pénztártagok a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerbe történő visszalépésről érdeklődtek nagyobb számban. Ugyanakkor volt olyan pénztár, amely azt jelezte, hogy 2009-ben már igen kedvező hozamot realizált, így a tagok az egyéni számlájuk vonatkozásában tettek fel kérdéseket. 
Az elmúlt két évben a Felügyelet a befektetési tevékenységgel szorosan összefüggő nyilvántartási, jóváírási feladatok vonatkozásában néhány esetben állapított meg jogsértést, azonban különböző intézkedésekkel a magánnyugdíj-pénztárakat a jogsértés megszüntetésére kötelezte, az előírt kötelezettségek teljesítését pedig egyrészt időközi beszámolási kötelezettség révén, másrészt az érintett témákat átfogó vizsgálataiban, illetve esetenként külön célvizsgálatban is ellenőrizte.
2008-ban a Felügyelet a befektetési előírások megsértését egyáltalán nem észlelte, míg 2009-ben egy nyugdíjpénztár esetében állapított meg jogsértést, amely azonban már korrigálásra került. Lényeges körülmény az is, hogy a vizsgált időszakban a Felügyeletnek egyetlen pénztárat sem kellett köteleznie – a várható hozam szempontjából nagyon fontos dokumentum – a pénzügyi terv átdolgozására. Ugyanakkor problematikusnak tűnik a járadékszolgáltatás szabályozása mindkét nyugdíjpénztár vonatkozásában.
Az Mpt. 27-33. § szerint a pénztár a pénztártag részére a nyugdíjszolgáltatást a pénztártag által választott típusú járadékszolgáltatásként nyújtja, vagy egyösszegű kifizetésként teljesíti. A pénztár szolgáltatásainak jogcímét és mértékét, valamint időpontját a pénztár szolgáltatási szabályzata határozza meg. A pénztár tagjai járadékszolgáltatását saját maga folyósíthatja vagy biztosítóintézettől vásárolt járadékkal teljesítheti. 
A pénztár szolgáltatási tevékenységét a Felügyelet által jóváhagyott szolgáltatási szabályzat alapján kezdheti meg. A törvény 32. § (3) bekezdése tételesen felsorolja a pénztár által nyújtott saját járadékszolgáltatási tevékenység feltételeit. 
A pénztár által folyósított járadékszolgáltatást is tartalmazó szolgáltatási szabályzatot a Felügyelet a törvényben meghatározott feltételek teljesülése esetén engedélyezi. A pénztár szolgáltatási szabályzatának legalább az életjáradékra és valamelyik, a kedvezményezettre is kiterjedő szolgáltatásra vonatkozó előírásokat, valamint a szolgáltatásokhoz kapcsolódó biztonsági tartalék képzésének és felhasználásának szabályait kell tartalmaznia. A tevékenységét kezdő pénztár szolgáltatási szabályzata nem tartalmazhat saját folyósítású járadékot. Amennyiben a pénztár valamely járadékát saját maga kívánja folyósítani, úgy ehhez huszonötezer fő alatti taglétszám esetén legalább 3 évvel, egyéb esetben 1 évvel a szolgáltatás megkezdése előtt be kell szereznie a Felügyelet engedélyét. 
A pénztár járadékszolgáltatási kötelezettsége a Bit. hatálya alá tartozó, valamely, az ügyfél védelmi alapban tagsággal rendelkező biztosítóintézettől történő járadék vásárlása útján is teljesíthető. A járadék vásárlásának forrása a pénztár erre vonatkozó szolgáltatási tartaléka. A biztosítóintézettől vásárolható járadékok azonosak azzal, amelyet a pénztár maga is felajánlhat. A járadékszolgáltatást teljesítő biztosítóintézetet a pénztár, illetve szolgáltatást igénybe vevő tag egyaránt kiválaszthatja. A biztosítóintézettől vásárolt járadékkal teljesített járadékszolgáltatásra a Bit. rendelkezései az irányadóak azzal, hogy a járadékszolgáltatásra jogosultat legalább élethosszig tartó járadékban kell részesíteni. A biztosítóintézettől vásárolt életjáradékot a tag nem szüntetheti meg.
A járadékszolgáltatás megállapítása az egyéni számla egyenlegének a pénztártag által választott életjáradékra, illetőleg egy összegre való átváltásával történik. A járadék megállapításánál alkalmazott egységes halandósági táblában a férfi és a női halandóságot egyaránt figyelembe kell venni. A járadékot a biztonsági tartalékok képzésére és a folyósítás várható költségeire is figyelemmel kell megállapítani. A választott szolgáltatás fedezetének képzése a szolgáltatás teljes fedezetének az egyéni számláról a választott szolgáltatás tartalék számlájára egy összegben való átvezetésével történik. A 3. számú melléklet tartalmazza a pénztártagot megillető hozamgarantált tőke összege kiszámításának képletét. Fontosnak tartom hangsúlyozni, hogy az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy ebből az következik, hogy a tagdíjbefizetések és a teljesítendő szolgáltatások mértéke között szoros összefüggés van, és a pénztártag arra számíthat, hogy jogosultsága megnyíltakor nyugdíjszolgáltatásban részesül. (103/2010. (VI. 10.) AB határozat)
A magánnyugdíj-pénztárak tehát saját maguk is folyósíthatják a járadékot. A kérdés azonban az, hogy ennek minden feltételével rendelkeznek-e a pénztárak, azaz a pénztárak – jelenlegi helyzetükben – teljesíteni tudják-e a jogszabályban előírt követelményeket. Az Mpt. 4 konjunktív feltételt határoz meg, amelyek közül az egyik kritérium az, hogy a pénztár saját demográfiai viszonyaira vonatkozó statisztikákat vezette, ebből a pénztárra vonatkozó halandósági táblát elkészítette, valamint a járadék biztonságos nyújtásához szükséges számú nyugdíjas korú tagja van, és az ezeket alátámasztó számításokat a Felügyeletnek benyújtotta. E feltételt egyetlen pénztár sem tudja teljesíteni, mivel az ügyfélköre nem stabil. A tagok bármikor dönthetnek úgy, hogy egy másik pénztárba lépnek át, illetve az arra jogosultak az állami társadalombiztosításba való visszalépést is választhatják. A pénztár az aktuális halandósági táblázatot tudja elkészíteni, a pénztártagok demográfiai viszonyainak feltérképezésére állandó ügyfélkör hiányában nem képes.
További kritérium a magánnyugdíj-pénztárakkal szemben a biztonsági tartalék képzése. A törvény azonban nem jelöli meg e tartalék forrását, milyen pénzeszközből képezzen a pénztár ilyen tartalékot. A szavatoló tőke hiányában biztonsági tartalék képzése kétséges.
Figyelemmel arra, hogy a fentebb felsorolt feltételek teljesítésére a magánnyugdíj-pénztárak nem képesek, saját járadékszolgáltatási tevékenységet a jelenlegi szabályozási és pénzügyi feltételek megtartása mellett nem fognak tudni folytatni.
A biztosítóintézettől vásárolható járadék vonatkozásában azt írja elő feltételként törvény, hogy kizárólag az ügyfél védelmi alapban tagsággal rendelkező biztosítótól vásárolható járadékszolgáltatás. Jelenleg azonban a biztosítók vonatkozásában ügyfél védelmi alap nem létezik, azaz ennek a feltételnek egyetlen biztosító sem felel meg. Emellett a biztosítók éppen a jogszabályi háttér hiánya miatt jelenleg nem is értékesítenek olyan terméket, amely a nyugdíjpénztárak által nyújtandó életjáradéknak megfeleltethető lenne.

A fentiek alapján arra kívánom felhívni a figyelmet, hogy amennyiben az állam az állampolgárok nagyobb csoportja számára kötelezővé tette a magánnyugdíj-pénztári tagságot, a pénztártagokkal szemben felelősséget is kell vállalnia, vagyis nem hagyhatja, hogy az állampolgárok olyan pénztárakra bízzák a pénzüket, amelyek később képtelenek lesznek az ígért szolgáltatás teljesítésére. Az államnak éppen ezért meg kell határoznia a lehetséges szolgáltatók körét, ellenőriznie kell a tevékenységüket és tőkekövetelmények előírásával képessé kell tennie a pénztárakat a szolgáltatás nyújtására. 
A magánnyugdíj-pénztárak jelenleg banktechnikai járadékot tudnak szolgáltatni szavatoló tőke hiányában. Ez a járadéktípus, amely esetén a felhalmozott tőke egy előre meghatározott időszak alatt visszafizetésre kerül és utána megszűnik, azért nem megfelelő egy nyugdíjas számára, mert kora előrehaladtával egyre jobban rászorul a nyugdíj-jövedelemre. Erre figyelemmel kötelező járadékfizetés esetén az élethosszig tartó járadék biztosítása elengedhetetlen. (dr. Banyár József: A kötelező járadék lehetséges modelljei) Emellett az Alkotmánybíróság is rámutatott arra, hogy az Mpt. alapján a pénztártagnak arra van várománya, hogy nyugdíjba vonulása esetén élete végéig járadékszolgáltatásban részesüljön. (103/2010. (VI. 10.) AB határozat) Ugyanakkor a szavatoló tőke, amely egy pénzintézet működési tevékenységét finanszírozza, hosszú távon a biztonságát biztosítja, idegen a magánnyugdíj-pénztártól, mert nincs olyan értelemben tulajdonosa, mint egy banknak vagy egy biztosító intézetnek. A pénztártagoknak viszont nem áll érdekükben a pénztárat pénzügyi nehézség, fedezethiány esetén kisegíteni, inkább átlépnek egy másik pénztárba. A jelenlegi intézményi formában tehát a magánnyugdíj-pénztárak nem tudnak életjáradékot folyósítani a tagjaik számára.
Amennyiben a nyugdíjpénztárnak nincsen saját tőkéje, a pénztártagok nem várhatják el, hogy életük végéig járadékban részesüljenek akkor is, ha a járadék megállapításánál végzett élettartam-kalkulációhoz képest tovább élnek, vagyis, a mortalitási veszteséget a pénztár nem tudja viselni, azt a tagoknak maguknak kell viselniük. Ez pedig megengedhetetlen, mert az állam kötelezte az állampolgárokat arra, hogy nyugdíjukról részben, az öngondoskodás szellemében, a magánnyugdíj-pénztárba belépve maguk gondoskodjanak. 
Fontosnak tartom megemlíteni, hogy az Országgyűlés 2009 decemberében elfogadta a magánnyugdíjról és intézményeiről szóló T/11079 törvényjavaslatot. A köztársasági elnök azonban nem írta alá, hanem kezdeményezte a törvényjavaslat előzetes alkotmányossági vizsgálatát. Az Alkotmánybíróság a 103/2010. (VI. 10.) AB határozatában a törvényjavaslat vizsgálata kapcsán foglakozott az Mpt. tartalékképzésre vonatkozó szabályaival is. Az 57. § (1) bekezdése szerint a pénztár bevételeiből köteles fedezeti és likviditási tartalékot létrehozni. Az 58. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a pénztárnak bevételeiből elkülönített tartalékot – saját tevékenységi tartalékot – kell képeznie abban az esetben, ha járadékszolgáltatási tevékenységét nem helyezi ki, amely a felsorolt tevékenységek működési zavarai esetén a biztonsági tartalékok kimerülése után a fedezeti tartalék feltöltésére szolgál. A pénztárak a fedezeti tartalékot a jövőbeni nyugdíjszolgáltatásokra, a működési és likviditási tartalékot a jövőbeni kiadások fedezetére, járadékszolgáltatásokra, hozamgaranciára képezhetik, e tartalékképzés mértéke azonban jelentéktelen. A tartalékképzést a pénztárak folyamatosan csak úgy tudják biztosítani, ha a tagok befizetéseiből töltik fel, ezzel csökken a tagok egyéni számláján jóváírt rész. A 62/A. §-a szerint 2009-től a fedezeti tartalék javára a tagdíj, illetve tagdíjcélú támogatás 95,5 százalékát köteles jóváírni, vagyis a működésre és likviditásra vonatkozó levonás 4,5 százalékig terjedhet. Az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy a pénztárak élnek a maximális levonás lehetőségével, amelyet fel is használnak, így a folyamatos tartalékképzés, a tartalékok szinten tartása nem mindig lehetséges, ugyanakkor a tagok nem kötelezhetők a tartalék pótlására, tőkebevitelre.
Nem hagyható figyelmen kívül az sem, hogy az Öpt. rendelkezései sem egyértelműek. A 2. § (5) bekezdés c) pontja határozza meg a nyugdíjszolgáltatás fogalmát. E rendelkezés szerint a kiegészítő nyugdíj a nyugdíjkorhatár elérése után a pénztártag részére, az egyéni számlán nyilvántartott összeg terhére, az alapszabályban rögzített módozatoknak megfelelően választása szerint egy összegben vagy járadék formájában, illetőleg e kettő kombinációjaként történő pénzbeni kifizetés. A 10. § (2) bekezdése szerint a kiegészítő nyugdíjpénztár kizárólag nyugdíjszolgáltatást nyújthat, amelyet a 60. § értelmében a Felügyelet engedélyével végezhet. A 16. § (3) bekezdése szerint a pénztártag az alapszabály rendelkezései alapján veheti igénybe a pénztár szolgáltatásait. A 18. § (1) bekezdés c) pontja szerint a pénztárnak az alapszabályban meg kell jelölnie az általa nyújtott szolgáltatások körét és az igénybevétel feltételeit.
A járadék fogalmát azonban a jogalkotó e törvényben nem fejti, vagyis azt, hogy milyen típusú járadék nyújtására jogosult az önkéntes nyugdíjpénztár. Erre figyelemmel, amennyiben a pénztár alapszabálya az életjáradékot is tartalmazza válaszható nyugdíjszolgáltatásként, a tag nyugdíjfedezetének felhasználásáról dönthet úgy, hogy azt életjáradékra váltja át.
A kiegészítő (önkéntes) pénztárak azonban szintén nem rendelkeznek szavatoló tőkével, ami azzal a következménnyel jár, hogy ha a kalkuláltnál tovább él a pénztártag, azaz az általa befizetett összeg, valamint annak hozama elfogy, a pénztár nem tudja tovább finanszírozni az életjáradékot.
Figyelemmel arra, hogy az Öpt. az életjáradék nyújtásának lehetőségét a kiegészítő pénztárak esetén nem zárja ki, a pénztárak nyugdíjszolgáltatási tevékenységet ebben a formában is végezhetnek. Az állampolgárok ugyanakkor – az öngondoskodás jegyében – annak érdekében vállaltak/vállalnak tagságot az önkéntes pénztárakban, hogy részesüljenek olyan kiegészítő nyugdíjszolgáltatásban, amelyet az általuk befizetett tagdíjak lehetővé tesznek. Az állampolgárok az Öpt. alkalmazhatóságában és abban bízva, hogy az általuk igényelt szolgáltatás nyújtására a pénztár képes, dönthetnek úgy, hogy a nyugdíjukat életjáradék formájában kérik folyósítani. E járadék szolgáltatására azonban a kiegészítő pénztárak nincsenek felkészülve. 
Az állam az előre meghatározott szabályokat köteles magára nézve is megtartani, ezáltal valósulhat csak meg az állampolgárt védő jogbiztonság intézménye, a jogállamiság. A jogállamiság és a jogbiztonság elvéből fakad a normák értelmezhetőségének és kiszámíthatóságának (normavilágosság) követelménye. A jogbiztonság – az Alkotmánybíróság értelmezésében – az államtól és elsősorban a jogalkotótól azt várja el, hogy a jog egésze, egyes részterületei és egyes szabályai is világosak, egyértelműek, hatásukat tekintve kiszámíthatóak […] legyenek. (11/1992. (III. 5.) AB határozat)
A nyugdíjpénztárak a jelenleg hatályos jogszabályok alapján nem képesek a folyamatos tartalékképzésre, e jogi anomália pedig veszélyezteti a pénztártagok azon várományát, hogy életük végéig járadékot folyósítson számukra a pénztár.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény egymásnak ellentmondó, valamint az Önkéntes Kölcsönös Biztosító Pénztárakról szóló 1993. évi XCVI. szóló törvény nem egyértelmű, a hatásukat tekintve kiszámíthatatlan rendelkezései a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoznak, valamint közvetve sértik a pénztártagok tulajdonhoz való jogát.

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság orvoslása érdekében, az Obtv. 25.§-a alapján felkérem a nemzetgazdasági minisztert, hogy
– a nyugdíjpénztárak szolgáltatási tevékenységére és a járadékszolgáltatás feltételrendszerére vonatkozó rendelkezések összhangjának megteremtése érdekében, kezdeményezze a magánnyugdíjról és a magánnyugdíjpénztárakról szóló 1997. évi LXXXII. törvény módosítását; 
– a nyugdíjszolgáltatásra és a kiegészítő nyugdíjpénztárra vonatkozó rendelkezések körében, a járadékszolgáltatás pontosítása érdekében kezdeményezze az Önkéntes Kölcsönös Biztosító Pénztárakról szóló 1993. évi XCVI. szóló törvény módosítását.

Budapest, 2010. október 29.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.