Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 2180/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Hajas Barnabás
Az eljárás megindulása
2010. évben kiemelt figyelmet fordítok – önálló projekt keretében – az állampolgárokat közvetlenül érintő pénzügyi jogi kérdéseknek. E projekt keretében egyebek mellett vizsgálom azt is, hogy a jogalkalmazó szervek, jelen esetben az Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal (a továbbiakban: APEH), hogyan, milyen módon kezeli a hozzá érkező nyilatkozatokat, kérelmeket, valamint, hogy döntései, intézkedései, illetve az ezek során kialakított gyakorlata mennyiben felel meg az Alkotmány követelményeinek, biztosított-e az alapvető jogok érvényesülése.
E projekt keretében, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1)-(2) bekezdése alapján a személyi jövedelemadó meghatározott részének az adózó rendelkezése (közismerten ún. 1+1%-os nyilatkozat) szerinti felhasználásával kapcsolatban hivatalból vizsgálatot rendeltem el, melynek eredményes lefolytatása érdekében az Obtv. 18. § (2) és (4) bekezdései alapján megkerestem az APEH elnökét, és tájékoztatást, valamint iratok megküldését kértem.

A megállapított tényállás
I. Az Országgyűlés a személyi jövedelemadóról szóló 1995. évi CXVII. törvény (a továbbiakban: Szjatv.) 45. §-ában teremtette meg a befizetett adó meghatározott részének közcélú felhasználásáról való rendelkezés lehetőségét, a rendelkezés végrehajtásához szükséges szabályokat pedig a személyi jövedelemadó meghatározott részének az adózó rendelkezése szerinti felhasználásáról szóló 1996. évi CXXVI. törvényben (a továbbiakban: Szftv.) állapította meg. Az Országgyűlés mind az Szjatv.-t, mind pedig az Szftv.-t megalkotása óta több alkalommal módosította. E módosítások nyomán kialakult szabályok szerint a magánszemély a befizetett adó meghatározott részéről rendelkezhet, amelynek átutalásáról az állami adóhatóság a külön törvényben meghatározott szabályok szerint gondoskodik. Ennek mértékét, a kedvezményezettek körét, valamint az eljárási szabályokat az Szftv. tartalmazza.
A magánszemély a rendelkező nyilatkozatot (nyilatkozatokat) – függetlenül a személyi jövedelemadó bevallásának, megállapításának módjától – az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény (a továbbiakban: Art.) 1. számú melléklete I. fejezete B) pontjának 2. b) alpontjában meghatározott határidőig – a hatályos szabályozás szerint az adóévet követő év május 20-áig – juttatja el az adóhatósághoz. (A rendelkező nyilatkozatot a magánszemély az Szftv. 5. § (1) bekezdés a)-d) pontjaiban meghatározott módon, lényegét érintve az SZJA bevalláshoz (munkáltatói adómegállapításhoz) kapcsolódva nyújtja be.) A rendelkező nyilatkozaton (nyilatkozatokon), illetve elektronikus űrlapon fel kell tüntetni a kedvezményezett adószámát, illetve a technikai számát. 
Az Szftv. emellett részletesen meghatározza a rendelkező nyilatkozat (nyilatkozatok) előterjesztésének, valamint érvényességének megállapításának módját, továbbá a támogatások kedvezményezettekhez történő átutalását megelőző eljárás szabályait is.

II. Az APEH elnökétől kapott tájékoztatás szerint 2009. évben a magánszemély adózók 2 millió 943 ezer nyilatkozatban ajánlották fel a személyi jövedelemadójuk meghatározott részének 1%-át. Az adóhatóság 72.925 adózó esetében állapította meg a rendelkező nyilatkozat érvénytelenségét.1
Az adózói nyilatkozatba foglalt rendelkezés érvénytelenségéről hozott döntésre nyitva álló határidőt az Szftv. 7. §. (2) bekezdése határozza meg. A 2008-ra vonatkozó, 2009. rendelkező évi nyilatkozatok tekintetében az Szftv. 7. §. (2) bekezdése szerint „Ha az adóhatóság a rendelkező nyilatkozat éve november 15. napjáig megállapítja a nyilatkozatban foglalt rendelkezésnek – a magánszemély saját érdekkörébe tartozó – érvénytelenségét, erről a magánszemélyt a rendelkező nyilatkozat éve november 30. napjáig értesíti. Ha az adóhatósága rendelkező nyilatkozat éve november 30. napjáig a rendelkező magánszemélyt a saját érdekkörébe tartozó érvénytelenségről nem értesíti, és az áltata megjelölt kedvezményezett a 6. §. (5) bekezdésében foglaltak szerint az állami adóhatóság internetes honlapján közzétett tájékoztatóban szerepel, a rendelkezést teljesíteni kell.”
Az APEH elnökétől kapott tájékoztatás szerint „az Szftv. 7. § (2) bekezdésébe 2007. január 1-jével került be a november 30-a mellett a november 15-i dátum, mégpedig azért, mert az Szftv. 7. §. (1) bekezdésére és 1. §-ára tekintettel mely fizetési könnyítés engedélyezése és annak maradéktalan teljesítése esetén érvényesnek fogadja el a rendelkező nyilatkozatot az Szftv.-ben addig is szereplő november 30-i dátum előtt meg kellett határozni egy időpontot, melyet – figyelemmel arra, hogy a fizetési könnyítések engedélyezésének időtartalma nem egységes, hanem ügyenként eltérő azt érvényesség, illetve érvénytelenség szempontjából irányadónak kell tekinteni.”
Ugyancsak az APEH elnökének álláspontja szerint „ehhez kapcsolódik a 7. §. (3) bekezdésnek a 2007. január 1-jével – a ma hatályos szövegével lényegileg egyező bevezetése is. A jelenleg hatályos 7. §. (3) bekezdés szerint ”A (2) bekezdésben foglalt szabály nem alkalmazható, amennyiben a rendelkező nyilatkozatnak a rendelkező magánszemély saját érdekkörébe tartozó érvényesség (különösen a befizetett adó összege) november 15. napjáig nem állapítható meg. Ez esetben erről a tényről az adóhatóság november 30. napjáig értesíti a rendelkező magánszemélyt. Az érvényesség kérdéséhen legkésőbb a rendelkező nyilatkozat évét követő év utolsó napjáig az adóhatóság döntést hoz. Amennyiben a magánszemély személye vagy az adó összege a rendelkezd nyilatkozat évét követő év utolsó napjáig sem állapítható meg, az adóhatóság érvénytelenséget megállapító döntést hoz, és az utalás nem teljesíthető.” Nyilvánvaló, hogy azok esetében, akiknek a rendelkezd nyilatkozata május 20-án érvényes, vagy november 15-ig érvényessé vált, az adóhatóság november közepe előtt. Illetve legkésőbb november 15-én tudomással bír az érvényességről – de eseteikben nem is kell semmilyen döntést hozni, hiszen rendelkező nyilatkozatuk teljesítve lesz.”
Úgy véli, az Szftv. 1. §-a és 7. §. (1)-(3) bekezdése alapján látható, hogy fő szabály szerint november 15-ig válik teljeskörűen ismertté, hogy november 30-ig kinek a felajánlása fogadható el, illetve kié nem.
Az egyes felajánlások tekintetében lehetnek további bizonytalanságok is: ilyenkor a rendelkező nyilatkozat érvényességéről az Szftv. 7. § (3) bekezdés alapján további egy éven belül – a rendelkező nyilatkozatot követő év utolsó napjáig – kell dönteni. (Például ha a bevallás valamilyen adózói érdekkörbe tartozó hiba miatt nem dolgozható fel határidőben; vagy p1. a magánszemély az esedékességet megelőzően benyújtott kérelmére november 15-én átnyúló (legfeljebb 12 havi) fizetési könnyítést kapott, és az engedélyező határozatban foglalt feltételeknek november 15-ig – eleget tett, de még nem telt el a részletfizetés teljesítésére engedélyezett időszak stb.)
Ebből következően – álláspontja szerint – november 15-én van abban a helyzetben az adóhatóság, hogy teljeskörűen meg tudja határozni, hogy november 30-ig kinek a felajánlása fogadható el, illetve kié nem, azaz, hogy kinek a nyilatkozata érvénytelen. E vizsgálat természetesen alapvetően informatikai úton történik, a szja 1+1 %-os feldolgozó program november 15-i állományának tárolt adatai alapján hozza meg az adóhatóság a határozatát november 30-ig.
Az APEH elnök válaszában kifejtette azt is, hogy az Szftv. 7. § (2) bekezdéséből nem következik az, hogy a rendelkező nyilatkozat érvénytelenségéről az adóhatóságnak az november 15-ig kell döntést, azaz határozatot hoznia. Ezt azzal indokolta, hogy az Szftv. 7. § (2) bekezdésében az „érvénytelenséget megállapítja” kifejezés, nem pedig az „érvénytelenségről döntés hoz” kifejezés szerepel, ellentétben a 7. § (3) bekezdéssel.
Mindemellett – véli – az, hogy a rendelkezésben két időpont van, szintén az álláspontját támasztja alá, hiszen mi szükség lenne a november 30-i időpont meghatározására, ha november 15-ig kellene meghozni a határozatot? Értelmezése szerint ugyanis a „november 30-ig értesíti” kifejezés ugyanis „nemcsak az eddig kifejtettek miatt nem jelentheti azt, hogy november 30-ig az érvénytelenséget megállapító határozatot a rendelkező magánszemélynek meg is kell kapnia, hanem azért sem, mert az átvétel időpontjára, továbbá arra, hogy az átvételre egyáltalán sor kerül-e, az adóhatóság nyilvánvalóan semmilyen ráhatással nem bír.”
Összegezve, írja „[...] tehát, az Szftv.-nek mind a történeti, mind a rendszertani, mind a logikai és nyelvtani értelmezése alapján álláspont[ja] szerint levonható az a következtetés, hogy a rendelkező magánszemély szempontjából a november 30-i határidőnek van jelentősége, mert ha ezen időpontig a határozat nem kerül kiadásra (hacsak a 7. § (3) bekezdés szerinti eset fenn nem áll), és a rendelkező magánszemély által megjelölt kedvezményezett az Szftv. 6. §. (5) bekezdésében foglaltak szerinti, az adóhatóság internetes honlapján közzétett tájékoztatóban szerepel, a rendelkezést teljesíteni kell.”
Tájékoztatásában kitért arra, hogy az első nap 2009-ben 2009. november 17-e volt, amikor a tárgyban az adóhatóság határozatot hozott. Álláspontja szerint „2009-ben valamennyi, a 2009. november 15-i feldolgozott állományban szereplő 2009. rendelkező évi nyilatkozat érvénytelenségének megállapítását tartalmazó határozat határidőben, 2009. november 30. napjáig kiadásra került.”
Az elnök válaszában hivatkozott arra is, hogy hasonló értelmezését egy korábbi (nem rendelkező magánszemély, hanem kedvezményezett civil szervezet panasza alapján indult, ekként teljesen más tárgyú) ügyben elfogadtam. 
A kapott tájékoztatás szerint „az adóhatóság 2009-ben az Szftv. 7. § (2) bekezdésében foglaltaknak megfelelően valamennyi érvénytelenséggel érintett rendelkező magánszemélyt november 30-ig értesített és eddig az időpontig a határozatok postára adása is megtörtént.” Arról viszont, hogy „az időben kiadott határozatot hányan vették kézhez november 30-át követően, vagy esetleg át sem vették – mivel ez, mint ahogy az előző pontban kifejtetten semmilyen relevanciával nem bír, márcsak azért sem, mert az átvétel időpontjára, továbbá arra, hogy az átvételre egyáltalán sor kerül-e, az adóhatóság nyilvánvalóan semmilyen ráhatással nem bír – nincs kimutatás[uk].”

III. Az adóhatóság az Szftv. 7.§ (5) és (6) bekezdéseiben foglaltaknak megfelelően ad tájékoztatást a rendelkező magánszemély részére a nyilatkozatban foglalt rendelkezés teljesítésének megtörténtéről. Az Szftv. ezen rendelkezését első alkalommal a 2008. adóévre vonatkozóan benyújtott rendelkező nyilatkozatok esetében lehetett alkalmazni.
A törvényi rendelkezés szerint a tájékoztatást az adóhatóság a bevallást elektronikus úton teljesítő adózó számára elektronikus úton, a központi elektronikus szolgáltató rendszeren keresztül automatikusan teljesíti. Azok, akik bevallási kötelezettségüket nem elektronikusan teljesítették, szintén kapnak elektronikus értesítést akkor, ha erről a szándékukról az adóhatóság honlapján e célra rendszeresített formanyomtatványon a nyilatkozat évének szeptember 30. napjáig nyilatkoznak, feltéve hogy az adózó rendelkezik a központi elektronikus szolgáltató rendszer használatához szükséges ügyfélkapu-regisztrációval. E szerint tehát a jogalkotó először a 2008. adóévre vonatkozó, 2009-ben benyújtott rendelkező nyilatkozatok esetében írta elő az adóhatósági számára a rendelkező magánszemélyek fentiek szerinti ezredrési kötelezettséget.

Érintett alapvető jogok
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)
– a tulajdonhoz való jog (Alkotmány 13. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.”)
– közteherviselési kötelezettség (Alkotmány 70/I. § „Minden természetes személy, jogi személy és jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet köteles jövedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően a közterhekhez hozzájárulni.”)

Megállapításaim
IV. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
A vizsgálattal érintett Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal az Obtv. 29. § (1) a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szerv;, így tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 

V. 1.	Az Art. 5. § (1) bekezdése szerint, ha az adót, adófizetési kötelezettséget, vagy költségvetési támogatást megállapító törvény másként nem rendelkezik, az adóügyekben – az eljárás megindítására, az újrafelvételi eljárásra, a hatósági szolgáltatásra, valamint (a határozat jogerőre emelkedésére vonatkozó szabályok kivételével) a végrehajtási eljárásra, továbbá a kiskorú adózó esetében az ügyintézés soronkívüliségére és határidejére vonatkozó szabályok kivételével – a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) rendelkezéseit kell alkalmazni.
Az Szftv. 7. § (12) bekezdése a rendelkező nyilatkozatokkal kapcsolatos eljárási szabályok között nem állapít meg a Ket. szabályaitól eltérő különös eljárási szabályokat, hanem úgy rendelkezik, hogy az ilyen ügyeken az Art. rendelkezéseit az Szftv.-ben foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.
Mindezekből kitűnik, hogy az Art.-ban meghatározott kivételektől eltekintve a Ket. rendelkezéseit, így az alapelveket, a tényállás tisztázására vonatkozó szabályokat éppúgy, mint a döntés meghozatalára és közlésére vonatkozó szabályokat megfelelően alkalmazni kell a rendelkező nyilatkozatokkal kapcsolatos eljárás során.
Indokolt rámutatni, hogy a Ket. szabályainak egy önálló rétegét jelentik az alapelvek. Szembetűnő, hogy az azokat tartalmazó rendelkezések más szerkezetűek, mint a közigazgatási hatósági ügyre vonatkozó definíciószerű tömör mondatok. Ugyanakkor nem is csak az egyes eljárási cselekményekre vonatkozó, azokhoz szorosan kapcsolódó, és csak azok elvégzése során alkalmazandó rendelkezések. Az alapelvek ugyanis általános szabályokat tartalmaznak, amelyek a Ket. alkalmazása – a közigazgatási hatósági ügy elintézése – során mindvégig, az eljárás minden fázisában és minden szereplő által követendőek, ha tetszik, egy olyan feltétlenül érvényesítendő normatív keretet alkotva, amely az egyes eljárási cselekményekre vonatkozó minden egyes szabállyal együtt alkalmazandó. Ennek megfelelően az ügy elintézésre vonatkozó szabályokat – jelen esetben az Szftv., az Art. és a Ket. rendelkezéseit – tehát együtt kell alkalmazni az alapelvekkel. 
A Ket. alapelveinek sajátja, hogy olyan alapvető alkotmányos jogokra utalnak, amelyek tiszteletben tartása és védelme az állam – Alkotmány 8. § (1) bekezdésében meghatározott – elsőrendű kötelessége. Ebből pedig az következik, hogy az alapelvek az Alkotmány mindenkire kötelező rendelkezéseinek, azon belül is az alapvető jogok egyfajta leképződései a közigazgatási hatósági eljárásra. Ezek a rendelkezések tehát tartalmilag is megelőzik a részletes eljárási szabályokat, azok alkalmazási korlátait hordozzák. Különös jelentőségük pedig abban ragadható meg, hogy, hogy a közigazgatási – jelen esetben adóigazgatási – eljárás és az Alkotmány között közvetlen kapcsolatot teremtenek. Ebből – az ombudsmani eljárásra vonatkozóan – pedig az is következik, hogy alkalmas az alapvető joggal összefüggő visszásság megállapítására.
Mindebből pedig az is következik, hogy az alapelvek olyan kiemelt fontosságú rendelkezései a Ket.-nek, amelyek valódi normatív tartalommal és erővel bírnak, ezért pedig megsértésük a törvény bármely más rendelkezéseinek megsértéséhez hasonlóan következményekkel kell, hogy járjon. Ez pedig végső soron azt jelenti, hogy az alapelvek megsértése önmagában is kihat a hatóság döntésének törvényességére, jogorvoslati kezdeményezés alapjául szolgálhat, és eljárási következménnyel jár.
2. A Ket. – az előbbiekben kifejtettek szerint a rendelkező nyilatkozatokkal kapcsolatos eljárásban is feltétlenül érvényesülő – eljárási alapelveit rendszerezve megkülönböztethetjük a hatóságot a középpontba helyező törvényesség elvét és összetevőit, továbbá az ügyfél hatósággal szembeni pozícióját szem előtt tartó tisztességes eljáráshoz való jogot és összetevőit. 
A törvényesség követelménye leegyszerűsítve azt jelenti, hogy – amint ez az Alkotmánybíróság két évtizedes gyakorlatából is következik – egy jogállamban alapvető elvárás az egyedi közigazgatási aktusok jogi kötöttsége. Jelen vizsgálatom szempontjából kiemelendő, hogy a törvényesség követelményének része az anyagi jogszabályoknak való megfelelés, a döntéshozó egyértelmű akarat-elhatározása (testületi szerv esetén határozatképessége), a tényállás tisztázottsága, a mérlegelési korlátok tiszteletben tartása és az eljárási szabályok maradéktalan betartása. 
A Ket. 1. §-ának első mondata a lehető legtömörebben éppen a törvényesség követelményét fogalmazza meg, amikor úgy rendelkezik, hogy a „közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit”. A törvényesség követelményének egyes összetevőit a Ket. más rendelkezései részletezik. A Ket. idézett rendelkezése utal a közigazgatási hatósági eljárásban a jogérvényesülés jellemző módjára is.2 A jogalkalmazás során történő érvényesítés természetesen magában foglalja a hatósági kényszer útján való jogérvényesítést is. E rendelkezés tehát azt is jelenti, hogy a közigazgatási szerv – a vizsgált esetben az APEH – általában köteles hivatalból is érvényt szerezni a jogszabályok rendelkezéseinek.
A hivatalbóli jogérvényesítés elvéről a Ket. a 3. § (1) bekezdésében3 külön is rendelkezik. A Ket. rendelkezései szerint a hivatalbóliság az eljárás megindítása vagy folytatása, a tényállás megállapítása, a döntés felülvizsgálata és az esetleges törvénysértés orvoslása, végül pedig a végrehajtás elrendelése során feltétlenül érvényesül, vagyis a hivatalbóliság elve lényegében a közigazgatási hatósági eljárás egészét áthatja, sőt éppen az a kivételes eset vagy eljárási cselekmény, amelyben az elv nem érvényesül.
A hivatalbóliság elvének egyik – vizsgálatom szempontjából azonban jelentős – érvényesülési formája a bizonyítási kötelezettséggel kapcsolatos. A Ket. 3. §-a (2) bekezdésének b) pontja szerint a közigazgatási hatóság „hivatalból állapítja meg a tényállást, határozza meg a bizonyítás módját és terjedelmét, ennek során nincs kötve az ügyfelek bizonyítási indítványaihoz, ugyanakkor a tényállás tisztázása során minden, az ügy szempontjából fontos körülményt figyelembe kell vennie”. A hivatalbóli bizonyítás a közigazgatási hatósági eljárásnak egyik olyan sajátossága, amely megkülönbözteti a polgári vagy büntető ügyekben folytatott bírósági eljárások szabályaitól, ugyanis a közigazgatási hatósági eljárásban a bizonyítási kötelezettség minden esetben, és kivételt nem tűrő módon a hatóságon nyugszik. A hatóság – függetlenül az ügyfelek bizonyítási indítványaitól, vagy együttműködési készségétől – köteles az ügy eldöntéséhez szükséges tényállást megállapítani. A tényállás természetesen magában foglalja mindazokat a körülményeket, amelyek az anyagi jogi jogszabály érvényesítéséhez, szükségesek. 
A törvényesség elve mindezek szerint több, a törvényben önállóan is megfogalmazott összetevőből áll. Kiemelendő, hogy a Ket.-nek a hivatalbóliság eseteit felsoroló 3. §-a nem zárt, nem taxáció, ugyanis egyfelől a Ket. más helyeken is rendelkezik hivatalból elvégzendő cselekményekről,4 másfelől az Art. és az Szftv. is több ilyen rendelkezést tartalmaz.
A törvényesség elvének másik összetevőjét a törvénynek rendeltetésszerű joggyakorlás elveként leírható szabályai jelentik, amelyek a Ket. 1. §-ából olvashatóak ki. Az (1) bekezdés szerint a közigazgatási hatóság hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében gyakorolja, mellyel – a (2) bekezdés szerint – nem élhet vissza.
A rendeltetésszerű joggyakorlás elve a következő három összetevőre bontható, melyek közül a vizsgált ügyben az utóbbi kettő bír jelentőséggel: 
– a hatóság kizárólag joghatósága, hatásköre és illetékessége körében járhat el, 
– a joghatósággal rendelkező hatóság illetékességi körén belül köteles hatáskörével élni, 
– a hatóság hatáskörét köteles rendeltetésszerűen gyakorolni. 
A törvényesség elvéből következik, ám az Alkotmány 2. §-ában deklarált jogállamisági klauzula – az Alkotmánybíróság szerint legfontosabb5 – összetevőjének, a jogbiztonság követelményének is kizárólag az felel meg, ha a hatóság hatáskörét ténylegesen gyakorolja. Ez pedig azt jelenti, hogy a törvényi feltételeknek megfelelő kérelem esetén a hatóság köteles az eljárást megindítani, lefolytatni és a törvényes határidőn belül döntést hozni. Az eljárásra okot adó körülményről való tudomásszerzése és a törvényi feltételek fennállta esetén a hatóság úgyszintén eljárásra és döntésre köteles. A hatóság eljárási és döntési kötelezettsége teszi kiszámíthatóvá magatartását, és ez teszi alkalmassá annak a célnak az elérésére, amely érdekében hatáskört kapott.
A harmadik – a rendeltetésszerű joggyakorlás elvével kapcsolatban legtöbb gondot okozó – összetevő pedig a Ket. azon fordulata, mely szerint a hatóság hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza. Az Alkotmánybíróság a 31/1998. (VI. 25.) AB határozatában úgy foglalt állást, hogy a joggal való visszaélés elve nem kizárólag egyes jogágak keretei között érvényesül, hanem áthatja az egész jogrendet. 
Tisztázandó tehát, hogy a hatóság vonatkozásában mit is jelent a rendeltetésszerű hatáskör-gyakorlás elve. Egy hatósági intézkedés, annak elmaradása, de még megtételének időpontja is nyilvánvalóan kihat a konkrét ügyre. Az egyes intézkedések megtételekor (attól való tartózkodástól), vagy éppen az intézkedés időpontjának megválasztásakor a hatóság szigorúan csak az ügy körülményeit mérlegelheti. E mérlegelendő körülményeket (nagyobb részben) anyagi jogi, (kisebb részben) az eljárásjogi jogszabályok tartalmazzák. Semmilyen más körülmény, indok, cél nem befolyásolhatja a hatóságot érdemi, illetve eljárási döntéseinek meghozatalában. Ennek a szabálynak maradéktalan tiszteletben tartása alapvető fontosságú. A rendeltetésszerű hatáskör gyakorlás elvének megsértésének esetére a Ket. önálló jogkövetkezményt nem határoz meg, azonban bizonyos feltételek mellett a semmisség jogkövetkezményei alkalmazandók, és gyakorlatilag minden előforduló esetre rendelkezésre állnak a felügyeleti szerv lehetséges intézkedései, illetve az ügyészi eszközök. 
A töretlen alkotmánybírósági gyakorlat számos alkalommal hivatkozza, hogy az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság elvéből következnek: megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet.6 A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. Az Alkotmánybíróság szerint a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye.7 Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely a materiális jogállam értékrendjének megfelelően, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. 
A tisztességes eljáráshoz való néhány összetevőjét a Ket. 4. §-ának (1) bekezdése említi: „Az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez, a jogszabályokban meghatározott határidőben hozott döntéshez való jog és az eljárás során az anyanyelv használatának joga”. Hangsúlyozni szeretném, hogy a Ket. nem az ésszerű időben, hanem a jogszabályokban meghatározott határidőben való döntéshez való jogot szabályozza. Ez utóbbi az ésszerű idővel egybe is eshet, de előfordulhat, hogy annál hosszabb. A hatóságnak pusztán a Ket. 4. §-a alapja alapján joga lenne ahhoz, hogy a határidő utolsó napján hozzon döntést függetlenül attól, hogy erre korábban is lehetősége van. A Ket. további szabályainak áttekintése nyomán, nyilvánvalóvá válik, hogy bizonyos körülmények között a hatóságnak döntését – ha ennek feltételei fennállnak – a jogszabályi határidő előtt meg kell hoznia. (Vö.: költségtakarékosság elve!) 
A Ket. 1. §-ának (2) bekezdése szerint a közigazgatási hatóság hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni. Az ügyféllel való együttműködés követelménye nem mellékesen azt is jelenti, hogy a hatóság köteles figyelembe venni általában is, de az ügy egyedi sajátosságai esetén különösképpen az ügyfélnek a minél korábbi döntéshez fűződő érdekét. 
A hivatkozott rendelkezés azonban a közigazgatási hatósági eljárás további ismérveit, az egyszerűség és a – vizsgálatom szempontjából előbbinél jelentősebb – a szakszerűség követelményét is megfogalmazza. A szakszerűség követelménye – amellett, hogy gyakorlati készségekre, mindenekelőtt döntés-képességre is vonatkozik – a magában foglalja azt a megdönthetetlen vélelmet, hogy a hatóság ismeri a jogot. 

VI. A rendelkező nyilatkozatok érvénytelenségének megállapításával összefüggő eljárásokkal kapcsolatban – a meghozott határozatok roppant nagy száma miatt – két, egymással összefüggő, azonban külön-külön is megítélhető kérdést helyeztem vizsgálatom középpontjába. Előbb azt vizsgáltam, hogy a nyilatkozat érvényességét, illetve érvénytelenségét milyen formában állapítja meg az adóhatóság, ezt követően pedig az ilyen eljárások időszerűségét tekintettem át.
1. Amint azt a II. pontban kifejtettem, a vizsgált eljárások során az adóhatóságnak az Szftv. mellett az Art. és a Ket. szabályait is megfelelően kell alkalmaznia. Az Art. 123. §-a – hasonlóan a Ket. 71. § (1) bekezdéséhez – úgy rendelkezik, hogy az adóhatóság az adóügy érdemében határozattal, az eljárás során eldöntendő egyéb kérdésben végzéssel dönt. Az adóügy érdeméhez tartozik minden, az adókötelezettséget érintő, az adózó, az adó megfizetésére kötelezett személy jogát, kötelezettségét megállapító döntés. A nyilvántartás vezetésével kapcsolatos hatósági eljárásban – ideértve a kiutalási és az átvezetési kérelem elbírálását is –, az Art. eltérő rendelkezésének hiányában, az adóhatóság csak abban az esetben hoz határozatot, ha az adózó kérelmét nem teljesíti. 
Nem fogadtam el az APEH elnökének tájékoztatását, amelyben úgy foglalt állást, hogy az „érvénytelenség megállapítása” fordulat nem jelenti azt, hogy „az érvénytelenségről döntést hoz”, és a döntéshozatali kötelezettséget az „erről […] értesíti” fordulat teremti meg. A rendelkező nyilatkozat érvényessége, illetve érvénytelensége vitán felül a rendelkező nyilatkozatokkal kapcsolatos eljárás érdemi kérdése. Az adóhatóság pedig az ügy érdeme tekintetében – mivel más nem következhet az Art. 123. §-ából – kizárólag döntés keretében tud bármit megállapítani. A rendelkező nyilatkozat hatását, és tartalmát tekintve kiutalási kérelem sajátosságaival bír, ezért annak érvényességéről, mivel annak az adóhatóság helyt ad, határozatot nem kell hozni. (Mindez nem jelenti azt, hogy ezekben az esetekben ne lenne döntés, hanem törvényi felhatalmazás alapján lehetővé teszi az adóhatóság számára a jogszerű hallgatással meghozott döntést.) 
A vizsgált esetekben az adóhatóság – az APEH elnök tájékoztatása szerint – az érvénytelenség megállapításáról szóló határozatait nem a rendelkező nyilatkozat érvénytelenségének megállapítására, hanem a döntésről szóló értesítésre előírt határidőben hozta meg. (E körülmény a döntés meghozatalára, és az adózó értésére megállapított határnapokkal kapcsolatban bír különös jelentőséggel, amelyet az alábbiakban vizsgálok.) Ezen eljárásával pedig APEH a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság- és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggő visszásságot okozott.

2. Ezt követően azt tekintettem át, hogy az adóhatóságnak mikor (meddig) kell döntenie a rendelkező nyilatkozatok érvénytelenségéről.
Az Szftv. 7. § (2) és (3) úgy rendelkezik, hogy ha az adóhatóság a rendelkező nyilatkozat éve november 15. napjáig megállapítja a nyilatkozatban foglalt rendelkezésnek – a magánszemély saját érdekkörébe tartozó – érvénytelenségét, erről a magánszemélyt a rendelkező nyilatkozat éve november 30. napjáig értesíti. Ha az adóhatóság a rendelkező nyilatkozat éve november 30. napjáig a rendelkező magánszemélyt a saját érdekkörébe tartozó érvénytelenségről nem értesíti, és az általa megjelölt kedvezményezett a 6. § (5) bekezdésében foglaltak szerint az állami adóhatóság internetes honlapján közzétett tájékoztatóban szerepel, a rendelkezést teljesíteni kell. E szabály nem alkalmazható, amennyiben a rendelkező nyilatkozatnak – a rendelkező magánszemély saját érdekkörébe tartozó – érvényessége (különösen a befizetett adó összege) november 15. napjáig nem állapítható meg. Ez esetben erről a tényről az adóhatóság november 30. napjáig értesíti a rendelkező magánszemélyt. Az érvényesség kérdésében legkésőbb a rendelkező nyilatkozat évét követő év utolsó napjáig az adóhatóság döntést hoz. Amennyiben a magánszemély személye vagy az adó összege a rendelkező nyilatkozat évét követő év utolsó napjáig sem állapítható meg, az adóhatóság érvénytelenséget megállapító döntést hoz, és az utalás nem teljesíthető. A döntésről, amennyiben személye megállapítható, a rendelkező magánszemélyt értesíteni kell. Az értesítésnek a döntéshozatalt követő 30 napon belül, de legkésőbb a rendelkező nyilatkozat évét követő év utolsó napjáig meg kell történnie. Az utalás abban az esetben teljesíthető, ha a nyilatkozat az adóhatóság döntése – vagy az ellene benyújtott jogorvoslati kérelmet elbíráló szerv döntése – szerint a rendelkező magánszemély és a kedvezményezett érdekkörében is érvényesnek minősül.
Az APEH elnöke válaszában a fenti rendelkezésekből azt a következetést vonta le, hogy az adóhatóságnak november 30. napjáig kell határozatot hoznia az érvénytelenség kérdésében. Az elnöktől kapott tájékoztatás arra is kitér, hogy november 15-e előtt nincs abban a helyzetben az adóhatóság, hogy a rendelkező nyilatkozatok érvényessége kérdésében döntsön. Ezt az álláspontot az alábbiak miatt nem fogadhattam el:
Az Szftv. 5. § (8) bekezdése ennek ellentmond, ugyanis úgy rendelkezik, hogy az adóhatóság a magánszemélyek saját érdekkörébe tartozóan érvényes rendelkező nyilatkozatai alapján minden év szeptember 1. napjáig felhívja a 4. § (1) bekezdés szerinti kedvezményezettet8 a 4. § (2) bekezdésében meghatározottak9 30 napon belüli teljesítésére. A felhívás kibocsátásának előfeltétele tehát, hogy a rendelkező nyilatkozat a magánszemély érdekkörében érvényes legyen. 
Az Szftv. 6. § (4) bekezdése pedig úgy rendelkezik, hogy az állami adóhatóság a rendelkező nyilatkozat évének augusztus 31. napjáig tájékoztatja az adópolitikáért felelős minisztert, az egyházakkal való kapcsolattartás koordinációjáért felelős minisztert és a társadalmi és civil kapcsolatok fejlesztésért felelős minisztert az érvényes rendelkező nyilatkozatok alapján
a) a törvényben nevesített (kategóriánként összesített) kedvezményezettekről, az őket megillető kategóriánként összesített összegekről és az érvényesen rendelkezők számáról, továbbá
b) a technikai számmal rendelkező egyházakról, valamint a költségvetési törvényben meghatározott legfeljebb két célról, az őket megillető összegekről, továbbá az egyes kedvezményezettek javára érvényesen rendelkezők számáról.
Az állami adóhatóság a tájékoztatást szeptember 15. napjáig legalább két országos napilapban és internetes honlapján közzéteszi.
Az (5) bekezdés szerint pedig az állami adóhatóság mindezekről internetes honlapján tájékoztatást ad.
A jogszabályi feltételeknek megfelelő azon kedvezményezettekről, akik számára az átutalás megtörtént, a tájékoztatást az állami adóhatóság honlapja a rendelkezési év december 31-ét követően tartalmazza. Az állami adóhatóság biztosítja a b) pontban foglalt adatokat tartalmazó adatbázis elérhetőségét a társadalmi és civil kapcsolatok fejlesztéséért felelős miniszter részére az általa működtetett információs portálon történő közzététel, adatfeldolgozás, -rendszerezés céljából. A kedvezményezettet kérelmére az állami adóhatóság térítésmentesen tájékoztatja a javára rendelkező – az adatszolgáltatás időpontjában – érvényes és érvénytelen, valamint el nem bírált nyilatkozatok számáról, régiónkénti megoszlásáról, az érvénytelenséget okozó – a 7. § (1) bekezdés a)-d) pontjainak megfelelően részletezett – okokról és azok arányáról.
Az előbbi rendelkezéseket az adóhatóság csak és kizárólag abban az esetben tudja teljesíteni, ha nem egyszerűen november 15. napja előtt, hanem – főszabályként – augusztus 31-ét megelőzően az érvénytelenség kérdésében, vagy az Szftv. 7. § (3) bekezdése szerint arról, hogy az érvényesség november 15-e előtt nem állapítható meg döntést hoz. Augusztus 31-ét követően tehát a magánszemély érdekkörében felmerülő érvénytelenség csak abban az esetben állapítható meg, ha a magánszemély fizetési könnyítést kapott. 
Az Szftv.-ben meghatározott határnapok együttes olvasásából az is következik, hogy a kedvezményezett nyilatkozata – ugyancsak a kézbesítési vélelem szabályaira is figyelemmel –főszabályként október hónapban kell megérkeznie, ezért a kedvezményezett érdekkörében felmerülő érvénytelenség kérdésében is november 15-e előtt hozható döntés.
A Ket. egyes alapelveinek ismertetése során kitértem arra, hogy a határidőben döntést hoz fordulat nem zárja ki, hogy jóval korábban (ha tetszik „ésszerű időn belül”) hozzon a hatóság döntést. Nem ismert előttem olyan megalapozott érv, amely az ellen szólna, hogy az adóhatóság az érvénytelenségről ne az SZJA-bevallás feldolgozásakor döntsön, vagy legalábbis ne tegyen erre kísérletet. Olyan indok sem ismert előttem, hogy miért kellene csak az adóbevallás előterjesztését követő közel hat hónappal döntést hozni. Nyilvánvaló, hogy az Szftv. 7. § (1) bekezdésében meghatározott érvénytelenségi okok10. közül a magánszemély érdekkörébe tartozók megállapítása az adóbevallás feldolgozásának időpontjában többnyire is megállapíthatóak. Az egyetlen kivétel ez alól, ha az esedékességet megelőzően benyújtott kérelmére az adóhatóság legfeljebb 12 havi részletfizetést vagy fizetési halasztást engedélyezett. Az APEH elnök tájékoztatása szerint egyébként 2009-ben a közel 73.000 esetből mindössze 95 esetben állapította meg az adóhatóság a rendelkező nyilatkozat érvénytelenségét azért, mert a magánszemély az engedélyező határozatban foglaltakat nem teljesítette maradéktalanul. 
Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy az APEH azzal, hogy a rendelkező nyilatkozatok érvénytelenségéről nem a lehető legrövidebb időn belül hoz döntést, a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság- és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggő visszásságot okozott. 
3. Figyelemmel arra, hogy az APEH elnöke válaszában a rendelkező nyilatkozat érvénytelenség magállapítására meghatározott határnap helyett a magánszemély értesítésének legkésőbbi időpontját jelölte meg a döntés meghozatala időpontjaként, különös figyelemmel tekintettem át az ezzel összefüggő kérdéseket. 
Az 1. pontban kifejtettem, hogy a rendelkező nyilatkozat érvénytelenségének megállapítása fogalmilag csak határozatban történhet. Sem az Art., sem pedig az Szftv. nem állapít meg a Ket. 33. § (3) bekezdésének k) pontjával ellentétes szabályt, vagyis a rendelkező nyilatkozatok érvénytelenségével kapcsolatos ügyekben is érvényesül, hogy az ügyintézési határidőbe nem számít be a döntés postára adásának napjától annak kézbesítéséig terjedő időtartam. Ebből pedig az következik, hogy a postára adás napja azonban beszámít, vagyis arra legkésőbb az utolsó határnapon sor kell kerüljön. Meglátásom szerint az Szftv. 7. § (2) és (3) bekezdésében a rendelkező nyilatkozat érvénytelenségének megállapításáról, vagy arról, hogy a nyilatkozat érvénytelensége nem állapítható meg a döntést nemcsak november 15-e előtt kell meghozni, hanem azt postára is kell adni. Amint azt kifejtettem, a rendelkező nyilatkozatok érvényessége, jóval november 15-e előtt is eldönthető, vagyis – figyelemmel az Art. 124. §-ában leírt kézbesítési vélelem szabályaira – az adóhatóságtól független külső körülményekre tekintet nélkül biztosítható lenne, hogy november 30-ig a magánszemélyt döntéséről értesítse. A döntéshozatal és az értesítés közötti ilyen különbséget egyébként az Szftv. 7. § (3) bekezdésének azon fordulata is alátámasztja, miszerint „az értesítésnek a döntéshozatalt követő 30 napon belül, de legkésőbb a rendelkező nyilatkozat évét követő év utolsó napjáig meg kell történnie.”
Meg kívánom jegyezni, hogy a magyar közjogban az egyes jogalanyokon kívül álló körülményekre tekintet nélkül nem példanélküli, hogy az aktus érvényességének feltétele, hogy az érintett ne csak „útba indítsa” az adott iratot, hanem az a címzetthez határidőben meg is érkezzen.
Arra is fel szeretném hívni a figyelmet, hogy az értesítés elmaradásának jogkövetkezménye, vagyis, hogy a rendelkező nyilatkozatot – az Szftv. 6. §-a szerint – december 15-ig teljesíteni kell, ugyancsak azt támasztja alá, a magánszemélynek a döntést november 30. napjáig kézbesíteni is kell.
A fentiekre tekintettel megállapítottam, hogy mindazokban az esetekben, amikor november 30. napjáig nem került sor az érvénytelenséget vagy az érvénytelenség meg nem állapíthatóságáról szóló döntést a magánszemély részére nem kézbesítették, az APEH a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság- és az annak részét képező tisztességes eljárás alkotmányos követelményével összefüggő visszásságot okozott. 

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alapvető joggal összefüggő visszásságok orvoslása, jövőbeni megelőzése, valamint az országosan egységes jogalkalmazás érdekében az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem az APEH elnökét, hogy 
1. valamennyi olyan esetben, amikor az érvénytelenség megállapítására (határozat postára adásának napja) november 15-ig, az erről szóló értesítésre (kézbesítés) pedig november 30-ig nem került sor, a határozatokat felügyeleti intézkedés keretében vonja vissza, és alkalmazza az értesítés elmaradásának jogkövetkezményeit, továbbá
2. az adóhatóság a 2010-ben, és azt követően előterjesztett rendelkező nyilatkozatok – részletfizetést, fizetési könnyítést nem kérő – magánszemély érdekkörében felmerülő érvénytelenségéről augusztus 31-ét megelőzően, a kedvezményezett érdekkörében pedig nyilatkozatának becsatolását követő legrövidebb időn belül, legkésőbb november 15-ét megelőzően hozzon döntést úgy, hogy arról a magánszemély november 30. napját megelőzően értesüljön,
3. az adóhatóság a 2010-ben, és azt követően előterjesztett rendelkező nyilatkozatok – részletfizetést, fizetési könnyítést kérő – magánszemély érdekkörében felmerülő érvénytelenségének megállapításáról, vagy arról, hogy a fizetési könnyítés időtartama miatt ez november 15-e előtt nem bírálható el, november 15-e előtt (akár a részletfizetést, fizetési könnyítést engedélyező határozatban) hozzon döntést.

Budapest, 2010. május 14.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyet:
1. 318 esetben nem az Szftv.-ben meghatározott módon terjesztették elő, 1.627 esetben a boríték ragasztott felületén nem volt aláírás, 13.756 nyilatkozatban a kedvezményezett beazonosítására alkalmas adatot nem tüntettek fel, 3.000 esetben nem egy, hanem több civil szervezet szerepelt a rendelkező nyilatkozatban kedvezményezettként, 784 esetben több egyházat jelöltek meg kedvezményezettként, 13 esetben olyan egyházat tüntetett fel az adózó, amely kedvezményezettként nem jelölhető meg, 2 esetben külföldi székhelyű kedvezményezettet jelölt meg az adózó, 2.718 nyilatkozatban olyan szervezetet tüntettek fel kedvezményezettként, amely ilyenként nem jelölhető meg, 1.920 esetben megszűnt adóalanyt jelöltek meg kedvezményezettként, 1 esetben a nyilatkozat nem lezárt borítékban érkezett, 9 esetben ugyanazon nyilatkozatán több, ugyanazon kedvezményezetti körbe tartozó kedvezményezettet jelölt meg, 41.732 esetben a rendelkező magánszemély az 1% alapjául szolgáló személyi jövedelemadót a bevallás benyújtására nyitvaálló határidőig (február 25, ill. május 20.) nem fizette meg, 95 esetben az adózó 12 hónapon túlnyúlóan kapott fizetési könnyítést, 139 – munkáltatói adómegállapítás esetén – nyilatkozat kísérőjegyzék nélkül érkezett, 137 nyilatkozat a rendelkező magánszemély aláírása nélkül érkezett a kísérőjegyzék, 1.086 nyilatkozat nem borítékban érkezett az adóhatósághoz, 35 esetben a nyilatkozatok kitöltetlen borítékban érkeztek, 319 esetben a rendelkező magánszemély részére az adóhatóság 12 hónapot meg nem haladó részletfizetést engedélyezett, azonban a magánszemély az azt engedélyező határozatban foglalt feltételeknek nem tett maradéktalanul eleget, 86 esetben pedig a nyilatkozatok részben az Szftv. által előírt módon, részben pedig az Szftv.-ben meg nem engedett módon érkeztek az adóhatósághoz, és azonos kedvezményezetti körbe tartozó különböző kedvezményezetett jelöltek meg.
2.. A közigazgatási jog érvényesülhet önkéntes jogkövetés, illetve a jogalkalmazás során történő érvényesítés útján.
3 „A közigazgatási hatósági eljárásban a törvény keretei között a hivatalból való eljárás elve érvényesül.”
4 Így pl.: a hatóság hivatalból köteles vizsgálni, illetve megtenni ügyfél eljárási képességét (15. § (7) bekezdés), a közérdeket sértő vagy veszélyeztető állapot megszüntetését jogutód ügyfél hiányában (16. § (5) bekezdés), a felügyelt szerv mulasztását (20. § (2) és (5) bekezdés), joghatóságát, hatáskörét és illetékességét (22. § (1) és (3) bekezdése) stb.
5 A teljesség igénye nélkül: 31/1990. (XII. 18.) AB határozat, ABH 1990, 136, 137.; 34/1991. (VI. 15.) AB határozat, ABH 1991, 170, 172., 48/1991. (IX. 26.) AB határozat, ABH 1991, 217., 56/1991. (XI. 8.) AB határozat, ABH 1991, 454, 456., 7/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 45, 48.), 9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 65, 11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 85., 25/1992. (IV. 30.) AB határozat, ABH 1992, 131, 132., 35/1994. (VI. 24.) AB határozat, ABH 1994, 197., 43/1995. (VI. 30.) AB határozat, ABH 1995, 188, 192-193.
6 Vö. 75/1995. (XI. 21.) AB határozat.
7 Vö. 6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat.
8 4. § (1) E törvény alkalmazásában kedvezményezett
a) azon
aa) az egyesülési jogról szóló 1989. évi II. törvény szerinti társadalmi szervezet (kivéve a pártot, biztosító egyesületet, munkaadói és munkavállalói érdek-képviseleti szervezetet), amelyet a bíróság a magánszemély rendelkező nyilatkozata évének első napja előtt legalább két évvel, és
ab) alapítvány, amelyet a bíróság a magánszemély rendelkező nyilatkozata évének első napja előtt legalább két évvel, továbbá
ac) kiemelkedően közhasznú alapítvány, társadalmi szervezet és közalapítvány, amelyet a bíróság a rendelkező nyilatkozat évének első napja előtt legalább egy évvel - vagy ez idő letelte előtt, amennyiben az aa)-ab) pontban foglalt feltételeknek egyébként megfelel -, kiemelkedően közhasznú szervezetként
jogerősen nyilvántartásba vett, és az alapszabálya, illetőleg az alapító okirata szerint a rendelkező nyilatkozat(ok) évét megelőző év első napja óta megszakítás nélkül - a közhasznú szervezetekről szóló 1997. évi CLVI. törvény (a továbbiakban: Ksztv.) 26. § c) pontjában meghatározott - közhasznú tevékenységgel ténylegesen foglalkozik;
b) a Magyar Tudományos Akadémia;
c) az Országos Tudományos Kutatási Alapprogramok (OTKA);
d) a muzeális intézményekről, a nyilvános könyvtári ellátásról és a közművelődésről szóló 1997. évi CXL. törvény 2. és 3. számú mellékletében szereplő országos közgyűjtemény és a következőkben felsorolt egyéb kulturális intézmény:
1. Magyar Állami Operaház,
2. Magyar Országos Levéltár,
3. Országos Széchényi Könyvtár,
4. Magyar Nemzeti Filmarchívum,
5. Neumann János Multimédia Központ és Digitális Könyvtár;
e) az országos szakmúzeumok;
f) az a könyvtári, levéltári, múzeumi, egyéb kulturális, illetve alkotó- vagy előadó-művészeti tevékenységet folytató szervezet, amely a rendelkező nyilatkozat évének első napja előtti három év valamelyikében a helyi önkormányzattól, az országos, illetve a helyi kisebbségi önkormányzattól vagy a központi költségvetéstől egyedi támogatásban részesült és nem tartozik az előző kategóriákba;
g) a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény 1. számú mellékletében meghatározott felsőoktatási intézmény.
9 4. § (2) Az (1) bekezdés a) pontjában megjelöltek közül kizárólag az a szervezet lehet kedvezményezett, amely
a) belföldi székhelyű, és
b) magyarországi közösség, illetőleg a határon túli magyarság érdekében működik, és
c) alapszabálya, alapító okirata szerint megfelel a Ksztv. 4. § (1) bekezdésének d) pontja - ezzel összefüggésben a 26. §-ának d) pontja - szerinti feltételnek, és
d) nyilatkozik arról, hogy a rendelkező nyilatkozat évének augusztus 1. napja és az általa tett nyilatkozat időpontja között nem volt olyan lejárt esedékességű köztartozása, amelyre fizetési halasztást vagy részletfizetési kedvezményt nem kapott, és
e) nyilatkozik arról, hogy az alapszabálya, alapító okirata szerinti közhasznú tevékenységét a rendelkező nyilatkozat évét megelőző év első napja óta megszakítás nélkül ténylegesen folytatja;
f) az (1) bekezdés ac) pontjában meghatározott kiemelkedően közhasznú alapítvány, társadalmi szervezet a szerződés másolatának az adóhatósághoz történő becsatolásával igazolja, hogy tevékenységét állami szervvel vagy önkormányzattal a rendelkező nyilatkozat évének első napja előtt legalább egy évvel kötött szerződés alapján végzi;
g) nyilatkozik arról, hogy
ga) a rendelkező nyilatkozat évét megelőző öt évben nem kötött vagy tartott fenn együttműködési megállapodást párttal,
gb) a rendelkező nyilatkozat évét megelőző öt évben nem állított párttal közös jelöltet országgyűlési, európai parlamenti vagy helyi önkormányzati választáson.
10 A nyilatkozatban foglalt rendelkezés érvénytelen, ha a következő esetek bármelyike állapítható meg:
a) az 1. §-ban foglalt valamely feltétel [a bevallás benyújtására nyitva álló határidőig, illetve amennyiben a bevallás adóhatósági javítása alapján az adózót további befizetendő adó terheli, az annak megfizetésére előírt határidőig, az esedékességet megelőzően benyújtott kérelmére az adóhatóság legfeljebb 12 havi részletfizetést vagy fizetési halasztást engedélyezett, és a magánszemély az engedélyező határozatban foglalt feltételeknek maradéktalanul eleget téve a felszámított pótlékot és az adót hiánytalanul megfizette] nem áll fenn;
b) két beküldött rendelkező nyilatkozat esetén mindkét kedvezményezett a 4. §-ban vagy a 4/A. §-ban említettek körébe tartozik;
c) a rendelkező nyilatkozat nem tartalmaz adószámot, illetőleg technikai számot, vagy az téves, illetőleg olvashatatlan, kivéve, ha a 4/A. §-ban említettek a rendelkezésből enélkül is azonosíthatók;
d) a rendelkező nyilatkozat vagy a boríték, illetőleg annak továbbítása nem felel meg az 5. § (1)-(3) bekezdésében foglalt előírásoknak;
e) az arra kötelezett kedvezményezett a 4. § (2) bekezdése szerinti feltételek meglétét az 5. § (8) bekezdése szerinti eljárásban nem igazolja, illetőleg a 4. § (2)-(3) bekezdésében foglalt nyilatkozattételi és közlési kötelezettségét nem teljesíti;