Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának 
Jelentése
az AJB 2019/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Bene Beáta
Az eljárás megindulása
A panaszos Szamoskér önkormányzatának eljárása miatt fordult hozzám, azt sérelmezve, hogy az önkormányzat sorozatosan elutasította az átmeneti segély iránti kérelmeit, holott tudomása szerint átmeneti segélyre 3 havonta is jogosult lenne. Mindezek alátámasztásául előadta, hogy családjában 6 kisgyermeket nevelnek nehéz anyagi körülmények között és élettársa keresettel nem rendelkezik. 
A panaszban foglaltakkal kapcsolatban felmerült a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményének, az esélyegyenlőség előmozdításának, valamint a szociális biztonsághoz való jogok sérelmének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam. 
A vizsgálat megindításával egyidejűleg az Obtv. 18. § (2) bekezdése alapján megkerestem Szamoskér önkormányzatának polgármesterét és tájékoztatást kértem a sérelmezett eljárásról és a helyi önkormányzat szociális rendeletéről.

Megállapított tényállás
A panaszos 2009-ben 4, illetve panaszának hozzám való benyújtásáig 2010-ben 1 alkalommal kérelmezett átmeneti segélyt a helyi önkormányzattól, mivel háztartásában 8 fő összesen havi 130.000 Ft-ból él. 2009 augusztusában a közeledő iskolakezdésre, szeptemberben ismételten az iskolakezdésre, novemberben a megemelkedett gyógyszerkiadásokra és a közeledő ünnepekre, decemberben szintén a megemelkedett gyógyszerkiadásokra és az ünnepekre hivatkozással kérte az átmeneti segély megállapítását. A képviselő-testület e kérelmeket minden esetben az alábbi azonos indokolással utasította el: „a testület szerint a kérelemben foglaltak a valóságnak megfeleltek, azonban azok nem minősültek olyan rendkívüli élethelyzetnek, amelybe a kérelmező most került, hanem egy tartósan fennálló állapotot tükröznek.” A 2010 februárjában előterjesztett kérelmet a képviselő-testület szintén hasonló indokokkal utasította el, ekkor azonban már az ügyfél a döntéssel szemben bírósági keresetet terjesztett elő, ezt követően a képviselő-testület döntését saját hatáskörben módosította és átmeneti segélyt állapított meg.
A polgármester tájékoztatása szerint „az elutasítások mögöttes indoka döntő részben az volt, hogy a testület nem kívánt támogatást adni ahhoz, hogy a kérelmező különböző helyekről felvett adósságait rendezze.”
A polgármester tájékoztatott arról is, hogy az Észak-Alföldi Regionális Államigazgatási Hivatal szakmai véleményében a döntés alapját képező a szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló többször módosított 1993. évi III. törvény végrehajtásáról szóló 5/2009. (VI. 10.) Szamoskér önkormányzatának rendeletével szemben számos, a jogszabály teljes terjedelmét érintő felülvizsgálatra tett javaslatot, ennek keretében az átmeneti segélyezés helyi szabályozását számos ponton törvénysértőnek találta. A képviselő-testület a szakmai véleményben szereplő javaslatokat azonban nem vette figyelembe.

Érintett alkotmányos jogok
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” [Alkotmány 2. § (1) bekezdés]
– Az esélyegyenlőség előmozdításának követelménye: „A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.” [Alkotmány 70/A. § (3) bekezdés]
– A szociális biztonsághoz való jog: „A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.” [Alkotmány 70/E. § (1)-(2) bekezdés]

Jogszabályi háttér
–1990. évi LXV. törvény a helyi önkormányzatokról (Ötv.)
– 1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról (Szt.)
– 2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)
– 63/2006. (III. 27.) Korm. rendelet a pénzbeli és természetbeni szociális ellátások igénylésének és megállapításának, valamint folyósításának részletes szabályairól (Vhr.)
– 5/2009. (VI. 10.) Szamoskér önkormányzatának rendelete a szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló többször módosított 1993. évi III. törvény végrehajtásáról (R.)

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Az átmeneti segély megállapítása az Szt. 45. § (1) alapján a települési önkormányzat képviselő-testületének hatáskörébe tartozik, valamint a R. 17. § (1) bekezdése értelmében az átmeneti segély iránt benyújtott kérelmekben a képviselő-testület dönt. Az előzőekre tekintettel az Obtv. 29. § (1) g/ pontja alapján megállapítottam, hogy a helyi önkormányzat hatóságnak minősül, vagyis e szerv eljárásának vizsgálata az ombudsman hatáskörébe tartozik.
Az Ötv. 11. § (1) bekezdése értelmében a képviselő-testület önkormányzati hatósági ügyben hozott határozata ellen fellebbezésnek nincs helye. Az átmeneti segély elutasításáról a képviselő-testület döntött, tehát figyelemmel az Ötv idézett szabályára a panaszos számára a döntés ellen közigazgatási jogorvoslati lehetőség nincs biztosítva.

II. Alkotmányos jogok tekintetében
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság jogállam-értelmezéséhez a kezdetek óta hozzátartozik az a követelmény, hogy az államnak a jog uralma alatt kell állni, az állam csak a jog keretei között, a jog által előre meghatározott eljárási rendben működhet. Az Alkotmánybíróság már 1991-ben, elvi éllel rögzítette, hogy „a jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által meghatározott működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket”. A jogi keretek tiszteletben tartásának követelménye nemcsak az Alkotmány betartására vonatkozik, hanem az Alkotmány alatti szinten is meghatározza az állam és a jog kapcsolatát. Az állam köteles betartani törvényeit és egyéb jogszabályait. A közhatalmi erejével ezeket megváltoztathatja, de hatályuk alatt „az előre meghatározottakhoz” kötve van.
Az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlata által követett értelmezés szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak a biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is, ezért alapvetőek a jogbiztonság alkotmányos követelménye szempontjából az eljárásjogi garanciák. Csakis formalizált eljárási szabályok megkövetelésével és betartásával működhetnek alkotmányosan a jogintézmények. Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet.
Az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdése szerint a helyi önkormányzat képviselő-testülete feladatkörében rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal. Az Ötv. a helyi önkormányzatok rendeletalkotási jogkörével kapcsolatosan annyit rögzít, hogy a helyi önkormányzat – a törvény keretei között – önállóan szabályozhatja, illetőleg egyedi ügyekben szabadon igazgathatja a feladat- és hatáskörébe tartozó helyi közügyeket, emellett törvény a helyi önkormányzatnak kötelező feladat- és hatáskört is megállapíthat. Az Ötv. 16. § (1) bekezdése szerint a képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, továbbá törvény felhatalmazása alapján annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot. A következetes alkotmánybírósági gyakorlata szerint törvény felhatalmazása alapján a képviselő-testület kizárólag a felhatalmazás keretei között szabályozhat, a felhatalmazás kereteit túllépő, azt meghaladó önkormányzati szabályozás ellentétes a törvénnyel, ezért sérti az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésében foglaltakat.
Az esélyegyenlőség előmozdításának kötelezettségével kapcsolatban érdemes kiemelni, hogy a társadalom egyes tagjai javára történő pozitív diszkrimináció, az egyenlő feltételek, az esélyegyenlőség biztosítása nemcsak megengedett, hanem a modern alkotmányos államtól el is várható, mind a szociális, mind a testi és lelki különbségekből adódó hátrányok enyhítése terén. Ebben a folyamatban az egyenjogúsági célokhoz tilalmak társulnak: a nemzetközi dokumentumok, s az államok belső jogszabályai tehát nemcsak kinyilvánítják a nemek, vallásfelekezetek, stb. közötti egyenjogúság követelményét, hanem ennek biztosítékaként – gyakran büntetőjellegű – diszkrimináció-tilalmakat is felállítanak. Más szóval tehát mára az egyenjogúság fogalmának egyrészt bizonyos társadalmi csoportok előnyös megkülönböztetése, illetőleg annak elvárhatósága, másrészt pedig a hátrányos megkülönböztetés tilalma ad korszerű tartalmat.
A hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. § (1) bek.) és az esélyegyenlőség biztosítása, előmozdítása (70/A. § (3) bek.) az állam számára eltérő jellegű, de szorosan összekapcsolódó feladatot, kötelezettséget jelent. A jogegyenlőség megteremtése, az egyenlő méltóságú személyként kezelés biztosítása elsődleges állami kötelezettség, míg az esélyegyenlőség elősegítése az állam részéről egy jogi lehetőséget biztosít. Lehetőséget, ugyanakkor bizonyos, valamely tulajdonságuk (pl. életkor, betegség, testi fogyatékosság) miatti sajátos, kiszolgáltatottabb helyzetük miatt objektíve hátrányba kerülő személyek csoportjainál az állami beavatkozás nem fakultatív feladat: az állam itt köteles hatékony lépéseket tenni az eredendően és súlyosan egyenlőtlen helyzet felszámolására. A speciális, objektíve hátrányos helyzetben lévő jogalanyok számára ugyanis csak az esélyegyenlőtlenség kiküszöbölését célzó állami kötelezettségvállalás, többletjogok biztosítása teremthet lehetőséget az egyenlő esélyekre.
Az alkotmánybírósági gyakorlat szerint az állam szabadságot élvez abban, hogy milyen módon, milyen jogi, normatív és anyagi eszközökkel teljesíti az esélyegyenlőség előmozdítására vonatkozó alkotmányos kötelezettségét, mint államcélt: figyelembe kell venni és mérlegelni lehet az eszközök megválasztásában az állam teherbíró képességét.
Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a szociális biztonsághoz való jog tartalma, az állami kötelezettség vállalásban megnyilvánuló „ellátáshoz való jogot” jelenti. Az állam eleget tesz alkotmányi kötelezettségének, ha a szociális ellátás biztosítására megszervezi és működteti a társadalombiztosítás és a szociális támogatás egyéb rendszereit. […] Az Alkotmánybíróság értelmezésében nem a szociális biztonsághoz való jog az alanyi jog, hanem „a megélhetéshez szükséges ellátáshoz való jog”; alkotmányos mércéje a „70/E. §. szerint megkövetelhető minimális szint. 
A testület határozatában rögzítette, hogy „az ellátási minimum alkotmányos követelményét (mércéjét) az Alkotmánybíróság megerősítette, amikor kimondta, hogy „az Alkotmány 70/E. §-ában meghatározott szociális biztonsághoz való jog a szociális ellátások összessége által nyújtandó olyan megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza, amely elengedhetetlen az emberi méltósághoz való jog megvalósításához.”
A jogalkotó tehát „az ellátó rendszerek teherbírására tekintettel alakíthatja a szociális ellátások körét mindaddig, amíg valamely az alkotmányban rögzített elv (pl. a diszkrimináció tilalmának elve) nem sérül”.

III. Az egyedi ügy tekintetében
1./ Az átmeneti segély megállapítása
Vizsgálatom kiinduló pontját az Szt. 7. § (1) bekezdése képezte, amely szerint a „települési önkormányzat, tekintet nélkül hatáskörére és illetékességére, köteles az arra rászorulónak átmeneti segélyt, étkezést, illetve szállást biztosítani, ha ennek hiánya a rászorulónak az életét, testi épségét veszélyezteti.” E rendelkezés értelmében az átmeneti segély nyújtása kötelezően nyújtandó szociális ellátási forma. 
Szociális rászorultság esetén az Szt. 25. § (3) alapján az arra jogosult számára a jogszabályokban meghatározott feltételek teljesülése esetén egyrészt a jegyző, másrészt a települési önkormányzat képviselő-testülete állapít meg pénzbeli ellátást. Az utóbbi hatáskörébe tartozik többek között az átmeneti segély megállapítása. Az átmeneti segélyre való jogosultságot a rászorultság alapozza meg, amelyet az Szt. 45. §-ában foglaltakból definiálhatunk. E szerint az eljáró szervnek azt kell vizsgálnia, hogy a támogatást igénylő „a létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe került, valamint időszakosan vagy tartósan létfenntartási gonddal küzdő” személy-e, valamint mennyi az igénylő egy főre számított havi családi jövedelemhatára. Az egy főre jutó jövedelem az Szt. szerint nem lehet alacsonyabb a törvényben meghatározott az öregségi nyugdíj minimum mindenkori legkisebb összegénél, egyedül élő esetén annak 150%-ánál, ettől azonban a helyi önkormányzat rendeletében pozitív irányba eltérhet.
Az Szt. 45. § (4) bekezdése előnyben részesítésre jogosult csoport körét is nevesíti, így „elsősorban azokat a személyeket indokolt átmeneti segélyben részesíteni, akik önmaguk, illetve családjuk létfenntartásáról más módon nem tudnak gondoskodni, vagy alkalmanként jelentkező többletkiadások, különösen betegség, elemi kár miatt anyagi segítségre szorulnak”.
A törvény további szabályokat határoz meg a segély gyakoriságával és formájával összefüggésben. Az átmeneti segély adható alkalmanként és havi rendszerességgel, illetve az átmeneti segély nyújtható kamatmentes kölcsön [Szt. 45. § (1)], valamint természetbeni ellátás [Szt. 47. (1) c./ pont] formájában is. A törvény a segély konkrét mértékéről nem rendelkezik.
Az Alkotmány 44/A § (2) bekezdése szerint a helyi önkormányzat feladatkörében rendeletet alkothat, amely nem lehet ellentétes a magasabb szintű jogszabállyal. A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény 16. §-ának (1) bekezdése előírja, hogy a képviselő-testület a törvény által nem szabályozott helyi társadalmi viszonyok rendezésére, törvényi felhatalmazás alapján, annak végrehajtására önkormányzati rendeletet alkot. Az Szt. több helyen is jogalkotási hatáskörrel ruházza fel a helyi önkormányzatokat a szociális ellátások nyújtásával összefüggésben. Az Szt. 10. § (1) bekezdése alapján a települési önkormányzat képviselő-testülete a hatáskörébe tartozó pénzbeli és természetbeni ellátásoknál a nyilatkozat és az igazolás tartalmának, illetve benyújtásának részletes szabályait rendeletben írja elő. A törvény 32. §-a felhatalmazza a képviselő-testületet a hatáskörébe tartozó pénzbeli ellátások megállapítása, kifizetése, folyósítása, valamint ellenőrzése szabályainak rendeletben való szabályozására. Az Szt. 45. § (3) bekezdése szerint pedig a havi rendszerességgel adott átmeneti segély jövedelemkiegészítő támogatásként, rendszeres nevelési támogatásként, továbbá az önkormányzat rendeletében meghatározott más ellátási formaként is nyújtható.
Az Alkotmánybíróság rámutatott arra, hogy:„Az Szt. - preambuluma szerint - a szociális segítségre szorulók helyzetének javítására irányul, e törvény 32. § (3) bekezdése pedig kizárólag arra hatalmazza fel az önkormányzatokat, hogy az Szt. eltérő rendelkezése hiányában csak az önkormányzati pénzbeli ellátások megállapításának, kifizetésének, folyósításának, valamint ellenőrzésének szabályait állapítsák meg. Nem ad azonban felhatalmazást az Szt. arra, hogy az önkormányzat a szociális ellátások igénylésének törvényi feltételeit bővítse, s így ezek körében a szociális jogosultságot előidéző okokat értékelje (...)” 
Szamoskér képviselő-testülete élve jogalkotási hatáskörével, a R. 17. §-ában az átmenti segély nyújtásával kapcsolatos helyi előírásokat az alábbiak szerint határozta meg:
(1) A képviselőtestület átmeneti segélyben részesítheti azt a személyt, aki létfenntartását veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe került, elsősorban azt, akinek családjában az egy főre eső havi jövedelem az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegét, egyedül élőknél pedig annak 150 %-át nem haladja meg. 
(2) Átmeneti segély különösen az alábbi indokokra való tekintettel állapítható meg: nyugdíjazás esetén, az ellátatlanság idejére; gyógyászati segédeszköz beszerzésére, gyógykezelésre, ha a kérelmező nem rendelkezik közgyógyellátási igazolvánnyal; tartós (egy hónapot meghaladó) táppénzes állomány esetén; elemi kár, baleset esetén; egyedülálló, ellátatlan személy részére; szabadságvesztésből való szabadulás esetén, ha a szabaduláskor a kérelmező rendelkezésére álló összeg a rendszeres szociális segély havi összegét nem haladja meg; egyéb rendkívüli ok bekövetkezése esetén.
(3) A megállapítható átmeneti segély legmagasabb összege nem haladhatja meg a rendszeres szociális segély havi összegét. 
(4) A képviselőtestület kivételes méltánylást érdemlő körülmény bekövetkezte (Pl. elemi kár, baleset, vagy más természeti katasztrófa, illetve egyéb vis major helyzet stb.) esetén a (3) bekezdésnél magasabb összegű átmeneti segélyt is megállapíthat.
(5) Ha a kérelmező azt kéri, vagy a polgármester a segély rendeltetésszerű felhasználását úgy látja biztosítottnak, a képviselőtestület dönthet a pénzbeli támogatás helyett ezen összeg természetbeni ellátásként történő biztosításáról.
(6) Ha az átmeneti segélyt közüzemi díj megfizetése céljából igénylik, a segélyt közvetlenül a közüzem részére történő átutalással is lehet folyósítani.
(7) A segély célzott felhasználásához a gyermekjóléti szolgálat illetve az intézmények gyermek és ifjúságvédelmi felelőseinek segítsége is igénybe vehető, a kérelmező egyetértésével.
A korábban már ismertetett törvényi szintű szabályozás értelmében minden esetben a rászorultság meglétét szükséges vizsgálni. Az átmeneti segélyre való jogosultság esetén a rászorultság fennáll mind a létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe kerüléskor, mind akkor is, ha az igénylő időszakosan vagy tartósan létfenntartási gondokkal küzd. A R. ezzel szemben csak a rendkívüli élethelyzetbe került személyt nevezi meg, mint aki jogosult lehet az ellátásra, és nem biztosítja azok részére a pénzbeli támogatást, akik időszakosan vagy tartósan létfenntartási gonddal küzdenek, s ezáltal indokolatlanul szűkíti a törvényben meghatározott jogosultak körét. Rendeletalkotási felhatalmazás hiányában nincs mód arra, hogy a rendelet megalkotója a jogosulti kört szűkítse, illetve jogi lehetőség csak arra van, hogy egyes csoportokat előnybe részesítsen, de a magasabb szintű jogszabályban meghatározott rászorulókat nem zárhatja ki az ellátásból.
A R. továbbá nem tartalmazza az önkormányzat által nyújtott segélyek gyakoriságát, illetve a segély maximális mértékét egy másik szociális ellátás – jogosultanként változó –összegéhez köti, amely ugyanakkor egyedi mérlegelés alapján túlléphető.
A fentieket összegezve megállapítom, hogy Szamoskér Önkormányzatának képviselő-testülete az átmeneti segélyezés rendjével kapcsolatban a törvényi felhatalmazáson túlterjeszkedve, a törvényi szabályozással tartalmilag ellentétes módon állapította meg a jogosultak körét, nem szabályozta annak rendszeres vagy alkalmi jellegét, illetve előre kiszámítható módon annak mértékét, és így az Alkotmány 44/A. § (2) bekezdésében foglaltakkal ellentétes módon élt szabályozási jogával. Az önkormányzati szabályozás megalkotása folytán kialakult jogi helyzet a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelményének, az esélyegyenlőség előmozdításának követelményének, valamint a szociális biztonsághoz való jogok sérelmével összefüggő visszásságot okoz.

2./ A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) szabályainak alkalmazása az önkormányzati hatósági ügyekben 
Az önkormányzati hatósági ügyben folyó eljárásra a Ket. szabályait kell alkalmazni az Ötv-ben foglalt eltérésekkel. A Ket. 72. § (1) bekezdés e/ pontja rögzíti, hogy a határozat indokolásának tartalmaznia kell a megállapított tényállást és az annak alapjául elfogadott bizonyítékokat, az ügyfél által felajánlott, de mellőzött bizonyítást és a mellőzés indokait, valamint a mérlegelési, méltányossági jogkörben hozott határozat esetén a mérlegelésben, a méltányossági jogkör gyakorlásában szerepet játszó szempontokat és tényeket. 
A fentiekre és a megállapított tényállásra figyelemmel indokolt a képviselő-testület egyedi ügyekben hozott döntései tartalmának a vizsgálata is. Valamennyi elutasító döntés azonos szövegezéssel, a döntés alapjául szolgáló bizonyítékok ismertetésének mellőzésével készült. A döntés alapjául szolgáló bizonyítékoknak az indokolásban való feltüntetése álláspontom szerint azért nélkülözhetetlen, mert a közigazgatási szerv csak így tud objektív és elfogadható, egyebekben kellően alátámasztott döntést hozni (különösen elutasító, vagy kötelezettséget előíró határozatnál), mely fokozza a döntés ügyfél általi elfogadását. Ha a határozatot a közigazgatási szerv (ide kell értenünk az önkormányzatokat is) jogszabályban biztosított mérlegelési jogkörében hozta, a határozat indokolásából a konkrét ügyben mérlegelt, figyelembe vett vagy figyelmen kívül hagyott tényeknek ki kell tűnniük, nem elegendő általános szempontokra hivatkozni. 
Az egyedi döntésekről a fentiek alapján megállapítom, hogy azok indokolása általános jellegű volt, mellőzte az egyedi ügyre vonatkozó indokolást, mindezzel a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelményének sérelmével összefüggő visszásságot okozott.

Intézkedések
A vizsgálat során feltárt visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében
1./ az Obtv. 25. § alapján kezdeményezem Szamoskér polgármesterénél, hogy jelentésemet terjessze a képviselő-testület elé, és a jogalkotó hatvan napon belül vizsgálja felül, valamint módosítsa a szociális igazgatásról és a szociális ellátásokról szóló többször módosított 1993. évi III. törvény végrehajtásáról szóló 5/2009. (VI. 10.) önkormányzati rendeletet;
2./ az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján felhívom a polgármester figyelmét, hogy a jövőben a képviselő-testület önkormányzati hatósági hatáskörben hozott döntéseinek meghozatalánál a Ket döntéshozatali szabályait alkalmazza.

Budapest, 2011. január 31.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi III. törvény a szociális igazgatásról és szociális ellátásokról (Szt.)
7. § (1) A települési önkormányzat, tekintet nélkül hatáskörére és illetékességére, köteles az arra rászorulónak átmeneti segélyt, étkezést, illetve szállást biztosítani, ha ennek hiánya a rászorulónak az életét, testi épségét veszélyezteti.
(2) Az ellátást biztosító követelheti a kifizetett átmeneti segély megtérítését a hatáskörrel és illetékességgel rendelkező szervtől.
10. § (1) A szociális ellátásra való jogosultság elbírálásához a hatóság felhívhatja a kérelmezőt, hogy családja vagyoni, jövedelmi viszonyairól nyilatkozzék, illetve azokat igazolja. Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a települési önkormányzat képviselő-testülete a hatáskörébe tartozó pénzbeli és természetbeni ellátásoknál a nyilatkozat és az igazolás tartalmának, illetve benyújtásának részletes szabályait rendeletben szabályozza.
25. § (1) A jogosult részére jövedelme kiegészítésére, pótlására pénzbeli szociális ellátás nyújtható.
(2)
(3) Szociális rászorultság esetén a jogosult számára
a) a települési önkormányzat jegyzője az e törvényben meghatározott feltételek szerint
aa) időskorúak járadékát,
ab) bérpótló juttatást,
ac) rendszeres szociális segélyt,
ad) a 41. § (1) bekezdésében és a 43/A. § (1) bekezdésében foglalt ápolási díjat;
b) a települési önkormányzat képviselő-testülete az e törvényben, illetve az önkormányzat rendeletében meghatározott feltételek szerint
ba) a 38. § (1) bekezdésében foglalt lakásfenntartási támogatást,
bb) a 43/B. § (1) bekezdésében foglalt ápolási díjat,
bc) átmeneti segélyt,
bd) temetési segélyt
állapít meg (a továbbiakban együtt: szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások).
32. § (1) Ha e törvény másként nem rendelkezik, a szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások iránti kérelmet
a) a jegyző hatáskörébe tartozó ellátás esetén a kérelmező lakcíme szerint illetékes települési önkormányzat polgármesteri hivatalánál,
b) a települési önkormányzat képviselő-testületének hatáskörébe tartozó ellátás esetén az önkormányzat rendeletében meghatározott önkormányzati szervnél
kell előterjeszteni.
(2) A szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátásokról szóló határozatot a bíróság nem változtathatja meg.
(3) Ha e törvény másként nem rendelkezik, a települési önkormányzat képviselő-testülete rendeletben szabályozza a hatáskörébe tartozó pénzbeli ellátások megállapításának, kifizetésének, folyósításának, valamint ellenőrzésének szabályait.
45. § (1) A települési önkormányzat képviselő-testülete a létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe került, valamint időszakosan vagy tartósan létfenntartási gonddal küzdő személyek részére a rendeletében meghatározott átmeneti segélyt nyújt. Átmeneti segély pénzintézeti tevékenységnek nem minősülő kamatmentes kölcsön formájában is nyújtható.
(2) Az átmeneti segély esetén az ellátás megállapításánál figyelembe vehető egy főre számított havi családi jövedelemhatárt az önkormányzat rendeletében úgy kell szabályozni, hogy az az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegénél, egyedül élő esetén annak 150%-ánál alacsonyabb nem lehet.
(3) Az átmeneti segély adható alkalmanként és havi rendszerességgel. Az alkalmankénti segély gyógyszertámogatásként, illetve az egészségbiztosítás által nem vagy csak részben támogatott egészségügyi szolgáltatás díjaként is megítélhető. A havi rendszerességgel adott átmeneti segély jövedelemkiegészítő támogatásként, rendszeres nevelési támogatásként, továbbá az önkormányzat rendeletében meghatározott más ellátási formaként is nyújtható.
(4) Elsősorban azokat a személyeket indokolt átmeneti segélyben részesíteni, akik önmaguk, illetve családjuk létfenntartásáról más módon nem tudnak gondoskodni, vagy alkalmanként jelentkező többletkiadások, különösen betegség, elemi kár miatt anyagi segítségre szorulnak.
47. § (1) Egyes szociális rászorultságtól függő pénzbeli ellátások egészben vagy részben természetbeni szociális ellátás formájában is nyújthatók. Természetbeni szociális ellátásként nyújtható
a) a rendszeres szociális segély, a (2) bekezdésben meghatározott mértékben és feltételek fennállása esetén,
b) a lakásfenntartási támogatás,
c) az átmeneti segély,
d) a temetési segély.
(2) Rendszeres szociális segély természetbeni szociális ellátás formájában akkor nyújtható, ha a családban a Gyvt. 68. §-a szerint védelembe vett gyermek él. A rendszeres szociális segély természetbeni szociális ellátás formájában történő nyújtásának eljárási szabályait, a természetbeni juttatás formáit a települési önkormányzat rendeletben szabályozza, azzal, hogy védelembe vett gyermekenként a rendszeres szociális segély megállapított összegének 20%-a, de összesen legfeljebb 60%-a nyújtható természetben.
(3) Természetbeni ellátás különösen az élelmiszer, a tankönyv, a tüzelő segély, a közüzemi díjak, illetve a gyermekintézmények térítési díjának kifizetése, valamint a családi szükségletek kielégítését szolgáló, gazdálkodást segítő támogatás.