Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 1709/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Varga Éva Csilla
A vizsgálat megindulása
Az ügyvéd által előterjesztett panasz szerint ügyfelét a Budapesti Rendőr-főkapitányság Rendészeti Szervek Bevetési Főosztály Akció Osztálya (BRFK Akció Osztálya) a BRFK VIII. kerületi Rendőrkapitányságra előállította, ahol őrizetbe vételére került sor. Az eljáró rendőrök arról tájékoztatták a panaszost, hogy a bíróság körözését rendelte el. Ezt követően a panaszost bilincsben és vezetőszíj alkalmazásával átszállították a Gyorskocsi utcai Központi Fogdába, majd ugyanezen kényszerítő eszközök használatával kísérték a körözést elrendelő bíróságra.
A beadványban foglaltak alapján felmerült az Alkotmányban deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság elve és a tisztességes eljáráshoz valamint, az emberi méltósághoz való jog megsértésének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot rendeltem el.
A beadványban foglaltakról a BRFK VIII. kerületi Rendőrkapitányság vezetőjétől és az országos rendőr-főkapitánytól kértem tájékoztatást.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság és az abból fakadó jogbiztonság elve, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. ." (Alkotmány 2. § (1) bek.)
Az emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet megfosztani.”(Alkotmány 54.§ (1) bek.)
A személyes szabadsághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabadságra és a személyi biztonságra, senkit nem lehet szabadságától másként, mint a törvényben meghatározott okokból  és a törvényben meghatározott eljárás alapján megfosztani.” (Alkotmány 55. § (1) bek.)

Az ügy jogszabályi háttere:
– az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.)
– a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (Rtv.)
– a büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.)
– a személy- és tárgykörözésről szóló 2001. évi XVIII. törvény (Körözési tv.)
– a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.)
– a Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 62/2007. (XII.23.) IRM rendelet (R.)
– a Rendőrség Fogdaszolgálati Szabályzatának kiadásáról szóló 19/1996. (VIII. 23.) ORFK utasítás (Fogdaszolgálati Szabályzat)
– a BRFK Központi Fogda működéséről szóló 52/2009. (X. 9.) BRFK intézkedés 

A megállapított tényállás
A panaszt előterjesztő ügyvéd ügyfelét 2010. január 31. napján a barátnője lakásáról a Budapesti Rendőr-főkapitányság Akció Osztálya állította elő a BRFK VIII. kerületi Rendőrkapitányságra. Az eljáró rendőrök az előállított személyt 6 óra 50 perckor az előállító helyiségbe helyezték, ahol 13 óra 40 percig tartották fogva. Ezt követően a kapitányságvezető helyettes elrendelte a panaszos őrizetbe vételét, amelyről a rendőrök rövid úton értesítették a panaszos barátnőjét. A panaszost bilincsben és vezetőszíj alkalmazásával átszállították a Gyorskocsi utcai Központi Fogdába, ahol 2010. január 31. napjától február 2. napjáig tartották fogva, majd ugyanezen kényszerítő eszközök használatával kísérték a körözést elrendelő Monori Városi Bíróságra. 
A Budapesti VIII. kerületi Rendőrkapitányság vezetője megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy a jogi képviselő ügyfelét a BRFK Akció Osztályának munkatársai célkörözési tevékenységük során állították elő, mivel a Monori Városi Bíróság elfogató parancsot bocsátott ki vele szemben. Az előállítására az Rtv. 33. § (1) bekezdés b) pontja, majd ezt követő őrizetbe vételére a Be. 73. § (3) bekezdése alapján jogszerűen került sor.
A jogi képviselő a rendőri intézkedések ellen panasszal élt, amelynek az őrizetbe vételről szóló tájékoztatásra, a hozzátartozó értesítésére, illetőleg a kísérés módjára vonatkozó részét a kapitányságvezető elutasította, míg az előállítás módját érintő részét, valamint a Gyorskocsi utcai Központi Fogdában történteket Budapest Rendőrfőkapitánya bírálta el. Ez utóbbi határozatban a rendőrfőkapitány a BRFK Központi Fogda működéséről szóló 52/2009. (X. 9.) BRFK intézkedésre és a Fogdaszolgálati Szabályzatra hivatkozással állapította meg, hogy a bilincs használata a kísérő őr számára kötelező. E határozat ellen a jogi képviselő fellebbezést nyújtott be. Az országos rendőrfőkapitány a sérelmezett határozatot helybenhagyta. A határozat indokolása szerint a szóban forgó előállításra a BRFK VIII. kerületi Rendőrkapitányságra azért került sor, mert ellene a Monori Városi Bíróság 2010. január 25. napján lopás vétségének megalapozott gyanúja miatt folyamatban lévő büntetőeljárásban elfogatóparancsot bocsátott ki.
A kapitányságvezető csatolta az ügyben keletkezett dokumentumokat is, amelyek között a hivatkozott elfogató parancs nem volt. Erre tekintettel az elfogató parancs megküldését kértem az ügy előadójától, aki ismételt megkeresésemre a bíróság által 2009. december 19. napján elrendelt személykörözést küldte meg.
A fentiek tisztázása érdekében megkerestem az országos rendőrfőkapitányt és tájékoztatást kértem arról, hogy a panaszossal szemben a BRFK Akció Osztályának munkatársai elfogató parancs vagy körözés alapján jártak el. Kértem továbbá annak kivizsgálást, hogy amennyiben a részemre megküldött körözés alapján jártak el a rendőrök, miért került sor a panaszos előállítására, illetőleg a BRFK VIII. kerületi Rendőrkapitánysága miért rendelte el az őrizetbe vételét. Tájékoztatást kértem arról is, hogy a panaszos mozgatása során miért volt szükség kényszerítő eszközök alkalmazására.
Az országos rendőrfőkapitány arról tájékoztatott, hogy a panaszos előállítására a Körözési Információs Rendszer (KIR) adatai alapján került sor. A rendszerben rögzített adatok szerint a BRFK III. kerületi Rendőrkapitánysága (RK), mint körözést irányító szerv 2010. január 25. napján körözését rendelt el a panaszt előterjesztő ügyvéd ügyfelének lopás bűncselekménye miatt a Monori Városi Bíróság elfogató parancsa alapján. A körözési előadó tévesen vitte fel az adatokat a KIR-be, ugyanis a Monori Városi Bíróság a panaszossal szemben nem elfogató parancsot adott ki, hanem körözését rendelte el. A panaszos előállítására és őrizetbe vételére téves adatok alapján került sor. Az RK vezetője arról tájékoztatta az országos rendőrfőkapitányt, hogy az előadó rendőr ellen fegyelmi eljárást kezdeményezett.
Az országos rendőrfőkapitány a vizsgálata eredményeként megállapította, hogy az előállításnak és őrizetbe vételnek nem volt jogalapja, ezen intézkedések a szabad mozgáshoz, az emberi méltósághoz, valamint a tisztességes eljáráshoz fűződő alapvető jog sérelmét idézték elő. Rámutatott arra is, hogy a panaszt első fokon elbíráló hatóság a döntés alapjául szolgáló tényállást nem tisztázta és határozatának fellebbezési eljárás keretében történő felülvizsgálatára, ennek eredményeként pedig az előállítás jogszerűségével összefüggő döntés helybenhagyására az elsőfokú határozatban megállapított téves adatok alapján került sor.
Tekintettel arra, hogy a személyi szabadságot elvonó intézkedéseknek nem volt jogalapja, a kényszerítő eszközök használata ugyancsak a panaszos alapvető jogainak sérelmét eredményezte.
Kiemelte, hogy a Gyorskocsi utcai Központi Fogdában, illetve a Monori Városi Bíróságra történő átkísérés során a bilincs alkalmazására belső normákra hivatkozással került sor anélkül, hogy az Rtv. 48 §-ában, valamint az R. 60. §-ában meghatározott feltételek esetleges fennállását a fogva tartásért felelős vezető vizsgálta volna. A Fogdaszolgálati Szabályzat 74. §-ának értelmében a kísérő őr a szolgálatát rendszeresített felszereléssel, bilincsre szerelt vezetőszíjjal és bilincsrögzítő övvel köteles teljesíteni. Ez azonban nem jelenti, és az Rtv. kényszerítő eszközök alkalmazására irányadó elvi jellegű rendelkezéseinek tükrében nem is jelentheti azt, hogy a megjelölt kényszerítő eszközök használata minden esetben kötelező. Erre utal a Fogdaszolgálati Szabályzat 75. pontja, amely szerint a fogva tartás elrendelésére jogosult vezető az átkísérési utasításban határozza meg – többek között – a kényszerítő eszközök alkalmazását vagy az alkalmazás lehetőségét. Erre figyelemmel a BRFK Központi Fogda működéséről szóló 52/2009. (X. 9.) BRFK intézkedés azon rendelkezése, amely minden esetben kötelezővé teszi a bilincs és a vezetőszíj alkalmazását, nem felel meg sem az Rtv.-ben, sem a Fogdaszolgálati Szabályzatban foglaltaknak. E vonatkozásban az országos rendőrfőkapitány arról tájékoztatott, hogy a BRFK vezetőjét haladéktalanul utasította a kényszerítő eszközök alkalmazását általános jelleggel előíró belső norma megfelelő módosítására, a törvényi szabályozással összhangban nem álló rendelkezések hatályon kívül helyezésére.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét az Obtv. határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
A panaszos ügyében eljárt szerv a BRFK III. és VIII. kerületi Rendőrkapitánysága, valamint a Budapesti Rendőr-főkapitányság az Obtv. 29. § (1) bekezdés d) pontja szerint hatóságnak minősül.

Az ügy érdeme tekintetében
Az Alkotmánybíróság már működése első éveiben elvi éllel állapította meg, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. (9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 65.) Az irányadó alkotmánybírósági tézis szerint a jogállamiság elvéből folyó követelmény, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket. (56/1991. (XI. 8.) AB határozat, ABH 1991, 454., 456.)
A tisztességes eljáráshoz való jog (vagy másként a tisztességes eljárás követelménye) az Alkotmányban explicit módon ugyan nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az 57. § (1) bekezdésben foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a 2. § (1) bekezdésből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. (315/E/2003. AB határozat, ABK 2003. október, 741, 743.) A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A közvetlen alkotmányi garanciák gazdaságossági és célszerűségi okokból, az eljárás egyszerűsítése vagy az időszerűség követelményének érvényesülése címén sem mellőzhetők. Különösen nagy súlya van ennek a tételnek akkor, amikor az adott eljárás eleve alapjog-korlátozásra, szankció kiszabására vagy jogkorlátozó intézkedés meghozatalára irányul. (11/1992. (III. 5.) AB határozat, ABH 1992, 77, 84-85.; 49/1998. (XI. 27.) AB határozat, ABH 1998, 372, 376-377.; 5/1999. (III. 31.) AB határozat, ABH 1999, 75, 88-89.; 422/B/1999. AB határozat, ABH 2004, 1316, 1320, 1322.) Az Alkotmány 54. §-a az emberi méltósághoz való jogot mint alapvető jogot olyan abszolút emberi jogként határozza meg, amelytől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. Az emberi méltósághoz való jog fogalmát az Alkotmánybíróság 64/1991. (XII.17.) AB számú határozatában értelmezte, mely szerint „a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. […] Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.”
Az Alkotmánybíróság 66/1991. (XII. 21.) AB határozata szerint a személyes szabadságtól megfosztás abban az esetben törvénytelen (jogellenes, önkényes), ha nem a törvényben meghatározott okokból és nem a törvényben meghatározott eljárás alapján történt. Az alkotmányos alapjognak (55. § (1) bekezdés) ezért a megsértéséért az alkotmány rendelkezéseiből folyóan kártérítési igény keletkezik, amely bíróság előtt érvényesíthető (70/K. §).
A rendőrség által alkalmazható személyes szabadságot korlátozó intézkedéseket az Rtv. és a Be. szabályozza. Az előállítás és az őrizetbe vétel lényege a személyi szabadság átmeneti elvonása. Mindkét jogintézmény alkalmazásának feltételeit a törvények pontosan rögzítik.

I. Tényállás tisztázása
Az Rtv. 93/B. § (1) bekezdése szerint az intézkedést foganatosító szervhez benyújtott panaszt az intézkedést foganatosító szerv vezetője közigazgatási hatósági eljárásban bírálja el. 
A Ket. rendelkezései értelmében az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez, a jogszabályokban meghatározott határidőben hozott döntéshez való jog. A hatóság köteles a döntéshozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez nem elegendőek a rendelkezésre álló adatok, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le. A hatóság az ügy érdemében határozatot hoz, az eljárás során felmerült minden más kérdésben végzést bocsát ki.
Jelen ügyben az előállított személy jogi képviselője a BRFK VIII. kerületi Rendőrkapitányság munkatársai és a BRFK Akció Osztály beosztottjai által foganatosított rendőri intézkedések ellen nyújtott be panaszt, sérelmezve a panaszos előállítását, őrizetbe vételét, kényszerítő eszközök alkalmazását. A VIII. kerületi Rendőrkapitányság vezetője először a 2010. április 22. napján kelt levélben tájékoztatta a jogi képviselőt a panaszban foglaltakkal kapcsolatos álláspontjáról, majd a 2010. április 23. napján kelt 01080-105/6-7/2010/P. számú határozatában a kapitányság munkatársainak intézkedése vonatkozásában a panaszt elutasította. Budapest rendőrfőkapitánya a BRFK Akció Osztályának rendőrei, valamint a BRFK Rendészeti Szervek Közrendvédelmi Főosztályának beosztottai (a kísérő őrök) által foganatosított intézkedései ellen bejelentett panaszt szintén elutasította. Mindkét elsőfokú határozat indokolása szerint a panaszos ellen a Monori Városi Bíróság elfogató parancsot bocsátott ki. Ez a valótlan állítás annak ellenére került be a határozatokba, hogy az iratok között rendelkezésére állt a Monori Városi Bíróság által elrendelt személykörözésről szóló határozat. Emellett az átkísérési utasítás egyik példányán a megjegyzés rovatban az eljáró bíró kézírással feljegyezte, hogy a panaszos ellen a bíróság körözést rendelt el.
A fentiek alapján megállapítom, hogy a BRFK VIII. kerületi Rendőrkapitányság vezetője és a Budapesti Rendőrfőkapitány azzal, hogy a panasz elbírálása során nem tisztázta a tényállást és ennek eredményeként téves adatokat tartalmazott az elsőfokú határozata, a jogállamiság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggésben visszásságot okozott.

II. Körözés és elfogató parancs
A Be. 73. § (2) bekezdése értelmében a lakóhely, illetőleg a tartózkodási hely megállapítása iránt a személyi adat- és lakcímnyilvántartást kell megkeresni. A Be. szerint e célból körözés rendelhető el. A körözést a Körözési tv. rendelkezései szerint a rendőrség végzi. A Körözési tv. 4. §-a szerint a Rendőrség annak a személynek a körözését végzi, akinek felkutatását jogszabályban arra feljogosított hatóság határozatban elrendelte.
E rendelkezések alapján tehát személykörözés elrendelése esetén a Rendőrség feladata a körözött személy azonosítása és tényleges tartózkodási helyének megállapítása.
A Be. 73. § (3) bekezdése szerint szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény esetén, valamint a törvényben meghatározott más esetekben a terhelt elfogása és megtalálása esetén meghatározott bíróság, ügyész, illetőleg nyomozó hatóság elé állítása is elrendelhető (elfogatóparancs). Azt, aki ellen elfogatóparancsot bocsátottak ki, megtalálása esetén őrizetbe kell venni, és huszonnégy órán belül az elfogatóparancsot kibocsátó vagy az abban megjelölt más ügyész, illetve nyomozó hatóság, illetőleg hetvenkét órán belül az elfogatóparancsot kibocsátó vagy az abban megjelölt más bíróság elé kell állítani.
A Be. 126. § (1)-(2) bekezdései szerint az őrizetbe vétel a terhelt személyi szabadságának átmeneti elvonása. Az őrizetbe vétel szabadságvesztéssel büntetendő bűncselekmény megalapozott gyanúja – különösen tettenérés – esetén rendelhető el, feltéve, hogy a terhelt előzetes letartóztatása valószínűsíthető. 
A fentiek értelmében tehát bíróság elé állításra és őrizetbe vételre körözés alapján nem, csak elfogató parancs alapján kerülhet sor. A személyi szabadságot elvonó intézkedések elrendelésére a törvény kizárólag büntetőeljárás hatálya alatt álló személy esetében ad lehetőséget.
Az országos rendőr-főkapitány tájékoztatása és a rendelkezésemre bocsátott iratok alapján megállapítottam, hogy az előállított személlyel szemben a Monori Városi Bíróság körözést rendelt el. Büntetőeljárás nem folyt ellene, a bíróság tanúként kívánta meghallgatni. Mivel idézés ellenére a tárgyaláson nem jelent meg, ezért elrendelte a tartózkodási helyének megállapítása végett a körözését.
Mindezekre figyelemmel megállapítom, hogy a BRFK III. kerületi Rendőrkapitányságának munkatársa azzal, hogy a Körözési Információs Rendszerben téves adatokat tüntetett fel, a jogállamiság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való joggal, valamint a panaszos emberi méltósághoz és személyes szabadsághoz való jogával összefüggésben visszásságot okozott.

III. Kényszerítő eszközök alkalmazása
Az Rtv. 16. § (1) bekezdése szerint a rendőr kényszerítő eszközt csak a törvényben meghatározott feltételek fennállása esetén, az arányosság elvének figyelemben tartásával alkalmazhat úgy, hogy az nem okozhat aránytalan sérelmet az intézkedés alá vontnak. Nincs helye a kényszerítő eszköz további alkalmazásának, ha az ellenszegülés megtört, és a rendőri intézkedés eredményessége e nélkül is biztosítható.
Az Rtv. 48. §-a a következőképpen rendelkezik: „A rendőr bilincset alkalmazhat a személyi szabadságában korlátozni kívánt vagy korlátozott személy
a) önkárosításának megakadályozására,
b) támadásának megakadályozására,
c) szökésének megakadályozására,
d) ellenszegülésének megtörésére.”
Az R. 60. § (1)-(2) bekezdései értelmében bilincs alkalmazása különösen azzal szemben indokolt:
a) aki erőszakos, garázda magatartást tanúsít, és ennek abbahagyására testi kényszerrel nem késztethető,
b) aki az intézkedő rendőrt, annak segítőjét, illetve az intézkedésben közreműködőt megtámadja,
c) akinek az elfogására bűncselekmény elkövetésének megalapozott gyanúja miatt került sor, és szökése bilincs alkalmazása nélkül nem akadályozható meg,
d) akinek a jogszerű intézkedéssel szembeni ellenszegülése testi kényszerrel nem törhető meg,
e) aki önkárosító magatartást tanúsít, vagy ilyen magatartás tanúsításával fenyeget.
Az elöljáró a fogva tartott személy bilincselését a kísérés és a fogdán kívüli őrzés idejére is elrendelheti, ha szökése bilincs alkalmazása nélkül nem akadályozható meg.
A BRFK Központi Fogda működéséről szóló 52/2009. (X. 9.) BRFK intézkedés 6. § c) pontja szerint a belső kísérő őr – tekintettel az objektum sajátosságaira – minden esetben köteles a kísérést rendőrbottal, spray-vel, bilinccsel és vezetőszíjjal végrehajtani.
A belső norma áttekintését követően megállapítottam, hogy abból nem következik az, hogy alkalmazni is kell minden esetben a bilincset és a vezetőszíjat, ennek ellenére a jogalkalmazó rendőri szerv azt úgy értelmezte, hogy a belső kísérés végrehajtása során mérlegelés nélkül, minden esetben alkalmazni is kell. A fentebb idézett jogszabályok azt írják elő, hogy a bilincs használatát mérlegelni kell, azaz csak a jogszabályban előírt ok fennforgása esetén adnak lehetőséget az alkalmazására. A téves jogalkalmazásra figyelemmel – az országos rendőrfőkapitánnyal egyetértve – a BRFK intézkedés hivatkozott rendelkezése pontosításra szorul, az egységes és helyes, a jogszabályokkal összhangban történő alkalmazása érdekében módosítása indokolt.
A fentiekre tekintettel megállapítom, hogy a BRFK Rendészeti Szervek Közrendvédelmi Főosztályának kísérő őrei a panaszos kísérése során a jogállamiság elvéből levezethető a tisztességes eljáráshoz való joggal, valamint a panaszos emberi méltósághoz való jogával összefüggésben visszásságot okoztak.

Intézkedésem
A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság orvoslása érdekében az Obtv. 20.§ (1) bekezdése alapján felkérem az Országos Rendőrfőkapitányt, hogy intézkedjen annak érdekében, hogy az alárendeltségébe tartozó valamennyi megyei rendőr-főkapitányság és valamennyi rendőrkapitányság vezetője a panaszok elbírálása során gondoskodjon a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény tényállás tisztázására vonatkozó rendelkezésének megtartásáról.
Tekintettel arra, hogy az országos rendőrfőkapitány a BRFK intézkedés módosítása érdekében fellépésemre eljárt, továbbá a BRFK III. kerületi Rendőrkapitánysága a munkatársa ellen fegyelmi eljárást kezdeményezett, a II. és III. pont vonatkozásában külön intézkedést nem tartottam indokoltnak.

Budapest, 2010. november 10.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.