Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 1461/2010. sz. ügyben
(Kapcsolódó ügyek: AJB 1795/2009 és OBH 3028/2008)

Előadó: dr. Bácskai Krisztina
Az eljárás megindulása
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosaként a 2009-es évben, ,,Méltóképpen másképp” címmel a fogyatékossággal élők alapvető jogaival foglalkozó projekteket indítottam. Ugyanebben az évben súlyponti kérdésként vizsgáltam a közlekedésben résztvevők alapjogaival foglalkozó problémakört is. 
E vizsgálatsorozat érintette a metró, siket és nagyothalló utasok számára történő vizuális akadálymentesítését is Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (2) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján indított és mindkét projekthez egyaránt kapcsolódó vizsgálat arra irányult, hogy a személyi sérülések, balesetek elkerülése és a fogyatékos személyek esélyegyenlőségének biztosítása érdekében megoldott-e a metrók akadálymentesítése a siketek és hallássérültek számára.

Érintett alkotmányos jogok
– A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye: Alkotmány 2. § (1) „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”
– Az emberi méltósághoz való jog: Alkotmány 54. § (1) „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.”
– A szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásának joga: Alkotmány 58. § (1) „Mindenkit, aki törvényesen tartózkodik Magyarország területén – törvényben meghatározott esetek kivételével – megillet a szabad mozgás és a tartózkodási hely szabad megválasztásnak joga, beleértve a lakóhely vagy az ország elhagyásához való jogot is.”
– Az egyenlő bánásmód követelménye: Alkotmány 70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
– Az esélyegyenlőség előmozdításának követelménye: Alkotmány 70/A. § (3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.

Alkalmazott jogszabályok
– A Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről 2007. évi XCII. törvény (Egyezmény)
– A fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény (Fot.)
– A vasúti közlekedésről szóló 2005. évi CLXXXIII. törvény (Vasút tv.)
– A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.)
– 1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)
– Az országos településrendezési és építési követelményekről szóló 253/1997. (XII. 20.) Korm. rendelet (OTÉK)
– Az új Országos Fogyatékosügyi Programról szóló 10/2006. (II. 16.) OGY határozat
– Az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről szóló 1062/2007. (VIII. 7.) Korm. határozat

Megállapított tényállás
Korábban kiadott, AJB 1799/2009. számú jelentésemben megállapítottam, hogy az akadálymentesítés során a siketek és nagyothallók speciális szükségleteire kevéssé figyelnek oda, holott számos tájékoztatás, figyelmeztető jelzés számukra – annak jelenlegi formájában – nem vagy nem megfelelőképpen észlelhető.
A Fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény 8. §-a szerint a közlekedési rendszereknek, továbbá a tömegközlekedési eszközöknek, utasforgalmi létesítményeknek – beleértve a jelző- és tájékoztató berendezéseket is – alkalmasnak kell lenniük a fogyatékos személy általi biztonságos igénybevételre. E feltételeknek a közlekedési rendszereknek, tömegközlekedési eszközöknek, utasforgalmi létesítményeknek, jelző- és tájékoztató berendezéseknek - amennyiben jogszabály másként nem rendelkezik - fokozatosan, de legkésőbb 2010. január 1-jéig kell megfelelniük.
Helyszíni vizsgálataim során egyértelművé vált, hogy a személyi sérülések, balesetek elkerülése, valamint a siket és hallássérült személyek esélyegyenlőségének biztosítása érdekében szükséges a metrón olyan vizuális utas tájékoztató rendszer kiépítése, amely a metró ajtajának bezárásakor jól láthatóan figyelmezteti a siket és hallássérült utasokat. 
A fentiekre tekintettel a vizsgálat során tájékoztatást kértem Budapest Főváros Főpolgármesterétől, valamint a BKV Zrt. Vezérigazgatójától az alábbiakról:
1. Hogyan látja biztosítottnak a siket és hallássérült utasok vizuális jelzéssel történő tájékoztatását a metrón, különös tekintettel az ajtók záródására figyelmeztető vizuális jelzésre;
2. Milyen intézkedések vannak folyamatban, illetve milyen intézkedéseket tervez a jövőben az akadálymentesség és az egyenlő esélyű hozzáférés követelményének megfelelő vizuális utas tájékoztató rendszerek kiépítése érdekében;
3. Adottak-e e rendszerek kiépítésének pénzügyi feltételei, valamint hogyan történik azok felhasználása. Vannak-e pályázati lehetőségek európai uniós forrásokra;
4. A kettes metró vonalára várhatóan 2009 második felében érkező új Alstom szerelvények mennyiben felelnek meg a siket és hallássérült utasok speciális igényeinek;
5. A négyes metró kiépítése során milyen módon veszik figyelembe a siket és hallássérült utasok speciális igényeit;
6. Az érintett fogyatékos csoportot képviselő érdekvédelmi szervezeteket a négyes metró építése során a tervezésbe milyen módon vonják be.
A Főpolgármester válaszában kifejtette, hogy álláspontja szerint a metró járművek jelenleg alkalmasak a hallássérült személyek biztonságos közlekedtetésére. Ezen túlmenően, a BKV Zrt. a metrómegállókban nagyméretű visszapillantó tükröket helyezett el, illetve a beszállás kamerás rendszeren is megfigyelhető. A jármű vezetője, segédvezetője ezen eszközök segítségével figyelemmel kíséri az utasforgalmat, így a be- és kiszállás is folyamatos felügyelet mellett történik és a járműajtók bezárására a szabályok szerint csak akkor kerülhet sor, ha az utazóközönség számára biztonságos. 
A Főpolgármester arról is tájékoztatott, annak ellenére, hogy a szövegbemondással történő figyelmeztetés az ajtók bezárására a magyarul nem értő utasok esetében is problémát okozhat, a jelenlegi rendszer által nyújtott utasbiztonsági szintet a közlekedési szakhatóság sem kifogásolta. 
A kapott tájékoztatás szerint a BKV Zrt. már korábban is tett lépéseket a járműindítás jelzési rendszerének továbbfejlesztésére. Céljuk a biztonság további javításán túl az emberi hibalehetőség minél nagyobb mértékben történő kiküszöbölése és a BKV Zrt. járművein alkalmazott indításjelző rendszerek egységesítése volt.
Az új Alstom szerelvényekre vonatkozóan a Főpolgármester arról tájékoztatott, hogy az M2 és a jelenleg építés alatt álló M4 vonalon üzembe álló új járműveken a megszokott szöveges figyelmeztetés mellett fényjelzéssel is felhívják az utasok figyelmét az ajtók záródására. E járművek első példányai már Budapesten, a Fehér úti metró járműtelepen vannak és a próbafutásokat, hatósági vizsgákat követően ez évtől kezdődően menetrend szerinti üzembe állnak.
Korábban az indításjelzés fejlesztését a már régen esedékes járműcserékkel összekapcsolva tervezték megvalósítani, azonban a járműbeszerzési lehetőségek beszűkülésével a járműkorszerűsítés került előtérbe. 
Azokon a régebbi járműveken, amelyeket hosszabb távon is üzemben szándékoznak tartani (az M2 vonal járműparkjának cseréje alkalmával nem selejtezik), a főpolgármester tájékoztatása szerint a hiányolt fényjelzés felszerelését korszerűsítés keretében fogják elvégezni.
Tekintettel azonban arra, hogy a korszerűsítés törvényekben előírt szakhatósági jóváhagyásának folyamata, valamint a kivitelezés hosszabb időt vesz igénybe, a kiegészítő fényjelzést a hosszabb távon üzemben maradó metró járművekre és a Millenniumi Földalatti Vasút szerelvényeibe legkorábban 2011. január 1-re tudják felszerelni.
A jelenleg üzemelő metrószerelvényeken a siket és nagyothalló utasok tájékoztatását a járműveken elhelyezett különféle vizuális tájékoztató anyagok (térképek, az ajtók felett elhelyezett útvonal ábrázolások) segítik. Az M2 vonalon jelenleg üzemelő 11 szerelvényen, valamint az új metrókon az utastérben elhelyezett kijelzők tájékoztatnak a következő állomás nevéről és az átszállási kapcsolatokról.
Az M4 vonal esetében a tervezés jelenlegi fázisáig csak a mozgássérültek, valamint a vakok és gyengénlátók érdekképviseleti szerveit vonták be, hiszen speciális igényeik közvetlenül befolyásolják a rendszer alapvető építészeti és rendszertechnikai kialakítását. A Főpolgármester tájékoztatása szerint a jövőben készen állnak a siket és hallássérült személyek érdekképviseleti szerveivel történő egyeztetésekre, de reményeik szerint a tervezett vizuális tájékoztatási rendszer az ő igényeiknek is meg fog felelni. 
A kialakítandó vizuális utastájékoztató rendszer (utastájékoztató táblák, feliratok) teljes körű segítséget nyújtana a siket és nagyothalló utasok eligazodásához. Az állomások bejáratainál és peronjain elhelyezendő változtatható tartalmú információs táblák lehetőséget adnak a hangos bemondó rendszeren közölt információk vizuális megjelenítésére. 
A BKV Zrt. Vezérigazgatója hivatalomnak küldött válaszában az alábbiakról tájékoztatott:
A környezetvédelem, a biztonság, illetve az akadálymentesítés a 4-es metró építésének kiemelt és fontos kérdései voltak már az előkészítés és a tervezés megkezdésekor, és ezek végig is kísérik a teljes beruházást. Az új metró, amellett, hogy az egész város számára kedvező környezeti és élettani hatásokkal jár majd (kevesebb légszennyezés, zaj- és porterhelés), biztonságos, modern és mindenki számára egyenlő esélyeket kínáló közösségi közlekedési alternatíva lesz. 
A kapcsolódó felszíni beruházások keretében megvalósuló süllyesztett járdaszegélyek mellett az automata metrószerelvények és az állomások tervezésénél, illetve kivitelezésénél is folyamatos figyelem koncentrálódott a megváltozott képességű (mozgáskorlátozott, vak, illetve csökkentlátó és halláskárosult) utasokra valamint az idősekre, kismamákra is. Az új vonal minden szempontból megfelel a kor kihívásainak, minden azt igénybevevő számára biztosítja majd a gyors, komfortos utazás lehetőségét. Az akadálymentesítésre a teljes vonalon a tervezéstől a kivitelezésig, a kapcsolódó felszíni beruházásoktól a peronszintig több mint egymilliárd forintot fordítanak.
A vezérigazgató tájékoztatása szerint az állomások teljeskörűen akadálymentesítve épülnek. A mozgólépcsők mellett minden megállóban liftek segítik majd a kerekesszékkel, babakocsival, vagy nagy csomaggal utazók közlekedését. Állomásonként 2 db felvonó létesül, 1,0 m/sec sebességű és min. 140/210 cm-es fülke belméretűek, alkalmasak a kerekes székkel közlekedők általi igénybevételre is. Ez alól a Fővám téri állomás a kivétel, ahol szerkezeti okok miatt csak egy lift épül. A Tétényi út, Móricz Zsigmond körtér, Fővám tér, Rákóczi tér, Népszínház utca állomásokon a felvonók a felszínről közvetlenül a peronra vezetnek, míg a Kelenföldi pu., Gellért tér, Bocskai út, Kálvin tér állomásokon az aluljáró szintre, ahonnan felvonó vezet a peronszintre. A látás- és hallássérültek közlekedését különleges ,,tapintható és hangos” tájékoztató rendszerek segítik majd, a felvonók irányítógombjai a kerekesszékből is elérhetők, valamint Braille-írással is ellátottak. A mozgólépcsőbe épített audio-rendszerek (ATS) jelzik majd a helyes irányban működő mozgólépcsőket, ezzel segítve a gyengénlátók közlekedését. A peronzárban extra széles beléptető kapukat alakítanak ki ezzel is segítve a kerekesszékek, babakocsik átjutását. 
A fő közlekedési útvonalakon taktilis vezetősávokat (rovátkolt padlóburkolat) alakítanak ki, amelyek segítik a vakok és gyengénlátók biztonságos közlekedését. Ez az aluljárószinten a bejárattól a felvonóhoz és a mozgólépcsőhöz, esetleg információs táblákhoz vezet; peronszinten a sáv folyamatos és a biztonsági sávval párhuzamos, valamint elvezet a mozgólépcsőkhöz és a liftekhez (a végleges nyomvonalat a Vakok és Gyengénlátók Szövetségével egyeztetik).
A járműveken kialakítják a kerekes székek helyét és a rögzítés lehetőségét is. A majdani belső beépítést végző vállalkozónak szerződéses kötelezettsége, hogy az akadály-mentesítés a lehető legteljesebb körűen valósuljon meg. Mind a tervezés, mind a kivitelezés során saját feladatai között köteles lesz bevonni a terület szakértőit a munkákba. Mindemellett a DBR Metró Projekt Igazgatóság fontosnak tartja azt is, hogy az elengedhetetlen szerződéses szakértői vélemények mellett a sajátos helyzetben lévő jövőbeli utasok érdekképviseletei is részt vehessenek az ötletek kidolgozásában és megvalósításában. A BKV Vezérigazgatója is arról tájékoztatott, hogy a tervezés jelenlegi fázisáig csak a mozgássérültek, valamint a vakok és gyengénlátók érdekképviseleti szerveit vonták be, de készen állnak a siket és hallássérült személyek érdekképviseleti szerveivel történő egyeztetésekre is. 
A BKV az akadálymentes állomások tervezése során az OTÉK, valamint az ÖTM Területfejlesztési és Építésügyi Szakállamtitkárság megbízásából kiadott „Tervezési Segédlet az akadálymentes épített környezet megvalósításához” c. anyag alapján járt el, de konkrét, szabványban rögzített kialakítási mód hiányában a közösségi kompromisszumokat is figyelembe véve fogják kialakítani, véglegesíteni az akadálymentes állomásokat.
A vizsgálat során az érintett fogyatékos érdekképviseleti szervek álláspontját is kikértem. A Siketek és Nagyothallók Országos Szövetsége (SINOSZ) elnökének álláspontja szerint a metró akadálymentesítése nem merülhet ki a mozgólépcsők lifttel történő helyettesítésében és néhány Braille tábla kihelyezésében (amit szintén, segítséggel külön meg kell keresniük a vakoknak és gyengén látóknak). 
Általánosságban elmondható, hogy a jegykezelők, az információs munkatársak és az ellenőrök sem rendelkeznek a legalapvetőbb, néhány szavas (pl.: “kérem a jegyeket”, “köszönöm”, “jegy vagy bérlet nélkül utazik?” “Kérem, adja meg azonosító adatait”, stb.) kommunikációra alkalmas minimális jelnyelvi ismerettel. Az azonnali információt nyújtó tájékoztató feliratok száma minimális (a BKV buszokon láthatók inkább). A SINOSZ elnöke szerint ezen a területen sürgős változtatásokra van szükség, mert a jelen helyzetben folyamatosan sérülnek a Fot. által támasztott jogszabályi követelmények. Nem tartják kielégítőnek az ajtók záródásakor a jelenleg alkalmazott jelzéseket sem, de a hallássérültek biztonságát a SINOSZ elnöke általánosságban is kifogásolja. A tapasztalatok alapján elmondható, hogy sem üzemi baleset, sem a forgalmi rend esetleges változásakor a siket és nagyothalló utasok nem kapnak információt. Még a legegyszerűbb tájékoztató eszközöket (pl. tábla) sem használják ilyenkor a metró munkatársai. Vészhelyzetben a hallássérült emberek magukra utaltak, életük, testi épségük fokozott veszélynek kitett. 
Álláspontjuk szerint a lehetséges megoldás kettős: indokolt néhány, a jelnyelvnél használatos alapjel elsajátítása a metró munkatársai részéről, de indokolt lehet egy a közlekedési vállalat által központilag kialakított, regisztráción alapuló speciális SMS szolgáltatás elindítása is, amely a közlekedésre vonatkozó direkt tájékoztatást szolgálná. (pl. áll a metróforgalom tűz vagy egyéb ok miatt.) Az elnök arról is tájékoztatott, hogy a SINOSZ-t a metróépítés tervezésbe eddig semmilyen formában sem vonták be. A Fogyatékos Személyek Esélyegyenlőségéért Közalapítvány (FSZK) elnöke szerint sem biztosított a siket és nagyothalló utasok részére, az ajtók záródására figyelmeztető vizuális rendszerek kiépítése a metrón. Nemcsak az ajtók záródása során, de vészjelzés esetében is hiányzik a fényjelzés. 
Véleménye szerint minden kocsiban szükséges az ajtók fölött, ill. a kocsik végében és közepén kialakítani a fényfeliratos tájékoztatási rendszert. Ezzel lehetne közvetíteni a hangzó információ folyamatos hozzáférését a siket és nagyothalló személyek részére. 

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat Obtv. határozza meg. 
Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv 16. § (2) bekezdése szerint továbbá az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal összefüggő visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
Az Obtv. a közszolgáltatást végző szerv fogalmát nem határozza meg, hanem az országgyűlési biztosok jogértelmezésére bízza annak eldöntését, hogy mely szervek tekinthetők közszolgáltatónak. Az országgyűlési biztosok minden esetben közszolgáltatónak tekintik a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy csak kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe. (vö. OBH 6501/2001. számú jelentés)
Az Ötv. 8. § (1) bekezdése a helyi közszolgáltatások körében a települési önkormányzat feladatául határozza meg többek között a helyi tömegközlekedés biztosítását. Az Obtv. és az Ötv. idézett rendelkezései alapján a BKV Zrt.-t közszolgáltatást végző szervnek tekintem.

2. Az ügy érdeme tekintetében 
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
Az Alkotmánybíróság jogállam-értelmezéséhez a kezdetek óta hozzátartozik az a követelmény, hogy az államnak a jog uralma alatt kell állni, az állam csak a jog keretei között, a jog által előre meghatározott eljárási rendben működhet. Az Alkotmánybíróság már 1991-ben, mintegy elvi éllel kimondta, hogy „ A jogállamiság egyik alapvető követelménye, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által meghatározott működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki a tevékenységüket”1. A jogi keretek tiszteletben tartásának követelménye nemcsak az Alkotmány betartására vonatkozik, hanem az Alkotmány alatti szinten is meghatározza az állam és a jog kapcsolatát. Az állam köteles betartani törvényeit és egyéb jogszabályait. A közhatalmi erejével ezeket megváltoztathatja, de hatályuk alatt „az előre meghatározottakhoz” kötve van.
Az Alkotmánybíróság töretlen gyakorlata által követett értelmezés szerint a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak a biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára.
Az Alkotmány 54. §-a az emberi méltósághoz való jogot mint alapvető jogot olyan abszolút emberi jogként határozza meg, amelytől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. Az emberi méltósághoz való jog fogalmát az Alkotmánybíróság 64/1991. (XII.17.) AB számú határozatában értelmezte, mely szerint „a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. […] Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.”
Az Alkotmánybíróság szerint a méltóság az embert megilleti bármely tulajdonságától függetlenül, pusztán azon az alapon, hogy él, és hogy ember. Ez az alapvető jog – oszthatatlan egységben az élethez való joggal – az alapjogi hierarchia legmagasabb fokán áll.2
Az élethez és emberi méltósághoz való joggal összefüggésben kiemelt szerepe van az állam objektív intézményvédelmi kötelezettségének. Az Alkotmánybíróság következetes álláspontja szerint az alapvető jogok tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. Az államnak ez a kötelezettsége nem merül ki abban, hogy tartózkodnia kell az alapvető jogok megsértésétől, hanem magában foglalja azt is, hogy gondoskodnia kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételekről. Ez a kötelezettség magában foglalja a jogszabályi és szervezeti feltételek kialakítását is.3
Az Alkotmánybíróság az Alkotmány 58. §-át értelmezve a helyváltoztatás szabadságát is nevesítette. Az Alkotmánybíróság a 60/1993. (XI. 29.) AB határozatban értelmezte a szabad mozgáshoz való jog alkotmányos tartalmát a következők szerint: A szabad mozgáshoz való jog a helyváltoztatáshoz való jog szabadságát jelenti. A magyar Alkotmány a közlekedés szabadságát külön nem nevesíti, de a szabad mozgáshoz való jog magában foglalja a járművön, vagy járművel való helyváltoztatás, a közlekedés szabadságát is4.
Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése rendelkezik arról, hogy a Magyar Köztársaság mindenki számára biztosítja az alapjogokat bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. 
A (3) bekezdés szerint a Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.
Az Alkotmány fentebb idézett rendelkezése – amint azt az Alkotmánybíróság 30/1997. (IV. 29.) AB határozatában is kifejtette – a jogegyenlőség követelményét rögzíti, ami azt jelenti, hogy az állam, mint közhatalom – mint jogalkotó és jogalkalmazó – a jogok és kötelezettségek megállapítása során köteles az azonos helyzetben levő jogalanyokat indokolatlan megkülönböztetés nélkül, egyenlőkként kezelni. 
Több korábbi jelentésben5 rámutattam, hogy az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében foglalt hátrányos megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként kell kezelnie. Ez azt jelenti, hogy a jogosultságok és kedvezmények elosztása nem feltétlenül kell, hogy egyenlő legyen, de a döntéshozatal során minden érintett szempontjait azonos tisztelettel és körültekintéssel kell mérlegre tenni. Az Alkotmánybíróság ezzel összefüggésben kifejtette azt is, hogy alkotmányellenes megkülönböztetésről csak akkor lehet szó, ha a jogszabály egymással összehasonlítható, a szabályozás szempontjából azonos csoportba tartozó jogalanyok között tesz különbséget anélkül, hogy annak alkotmányos indoka lenne. Alkotmányellenes megkülönböztetés mindezek alapján csak akkor állapítható meg, ha összehasonlítható helyzetben lévő személyek között tesz a jogalkotó olyan különbségtételt, amely alapjogsérelmet okoz, illetőleg azzal az egyenlő méltóság alkotmányos követelményét sérti. Nem minősül azonban megengedhetetlen megkülönböztetésnek, ha a jogi szabályozás eltérő jogalanyi körre vonatkozóan állapít meg eltérő rendelkezéseket6. Amint azt az OBH 2279/2008. számú jelentésemben rögzítettem, sem a közvetlen, sem pedig a közvetett diszkrimináció nem „célzatos” magatartás (nem szükséges, hogy az intézkedést hozó szervet a megkülönböztetés szándéka vezesse), hanem elsősorban ténykérdés. (OBH 2452/2008.)
Az egyenlő bánásmód követelménye a kötelezettektől azt kívánja meg, hogy tartózkodjanak minden olyan magatartástól, amely bizonyos tulajdonságaik alapján egyes személyek vagy személyek egyes csoportjaival szemben közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetést, megtorlást vagy jogellenes elkülönítést eredményez. Alapvetően tehát az egyenlő bánásmód követelménye az egyik oldalon negatív kötelezettséget jelent: a kötelezettek nem sérthetik meg mások egyenlő emberi méltóságát. Jogosulti oldalon ugyanakkor ez azt eredményezi, hogy mindenkinek jogosultságként kikényszeríthető igénye van arra, hogy őt egyenlő méltóságú személyként kezeljék. 
A különbségtétel alkotmányosságának feltétele, hogy a jogszabály egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kezelje az érintett személyeket, és szempontjaikat azonos körültekintéssel, elfogulatlansággal mérlegelje. A 32/1991. (VI. 6.) AB határozat szerint a megkülönböztetésnek egymással összehasonlítható alanyi körre kell vonatkoznia. Kizárja az alkotmányellenességet, ha az egyenlőtlenség a jogi konstrukciók különbözőségéből, különböző jogi helyzetekből fakad. Tehát az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében megfogalmazott megkülönböztetési tilalom nem jelenti azt, hogy mindenfajta megkülönböztetés sérti a jogok egyenlő elosztásának alkotmányos követelményét. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni (ABH 1990, 48.). 
Ahogy korábbi jelentéseimben már kifejtettem7 az esélyegyenlőség előmozdításának kötelezettségével kapcsolatban érdemes kiemelni, hogy „a társadalom egyes tagjai javára történő pozitív diszkrimináció, az egyenlő feltételek, az esélyegyenlőség biztosítása nemcsak megengedett, hanem a modern alkotmányos államtól el is várható, mind a szociális, mind a testi és lelki különbségekből adódó hátrányok enyhítése terén. Ebben a folyamatban az egyenjogúsági célokhoz tilalmak társulnak: a nemzetközi dokumentumok, s az államok belső jogszabályai tehát nemcsak kinyilvánítják a nemek, vallásfelekezetek stb. közötti egyenjogúság követelményét, hanem ennek biztosítékaként – gyakran büntetőjellegű – diszkrimináció-tilalmakat is felállítanak. Más szóval tehát mára az egyenjogúság fogalmának egyrészt bizonyos társadalmi csoportok előnyös megkülönböztetése, illetőleg annak elvárhatósága, másrészt pedig a hátrányos megkülönböztetés tilalma ad korszerű tartalmat.”8
A hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. § (1) bek.) és az esélyegyenlőség biztosítása, előmozdítása (70/A.§ (3) bek.) az állam számára eltérő jellegű, de szorosan összekapcsolódó feladatot, kötelezettséget jelent. A jogegyenlőség megteremtése, az egyenlő méltóságú személyként kezelés biztosítása elsődleges állami kötelezettség, míg az esélyegyenlőség elősegítése az állam részéről egy jogi lehetőséget biztosít. Lehetőséget, ugyanakkor bizonyos, valamely tulajdonságuk (pl. életkor, betegség, testi fogyatékosság) miatti sajátos, kiszolgáltatottabb helyzetük miatt objektíve hátrányba kerülő személyek csoportjainál az állami beavatkozás nem fakultatív feladat: az állam itt köteles hatékony lépéseket tenni az eredendően és súlyosan egyenlőtlen helyzet felszámolására. A speciális, objektíve hátrányos helyzetben lévő jogalanyok számára ugyanis csak az esélyegyenlőtlenség kiküszöbölését célzó állami kötelezettségvállalás, többletjogok biztosítása teremthet lehetőséget az egyenlő esélyekre.
Az alkotmánybírósági gyakorlat szerint az állam szabadságot élvez abban, hogy milyen módon, milyen jogi, normatív és anyagi eszközökkel teljesíti az esélyegyenlőség előmozdítására vonatkozó alkotmányos kötelezettségét, mint államcélt: figyelembe kell venni és mérlegelni lehet az eszközök megválasztásában az állam teherbíró képességét. Éppen erre figyelemmel a fogyatékossággal élő személyek valódi esélyegyenlőségének megteremtése ezért elsősorban hosszú távú, fokozatos, de folyamatos és következetes feladatként írható le a jogalkotás és a jogalkalmazás valamennyi szereplője számára.
Összegezve, a hátrányos helyzetben lévő személyek, így a fogyatékossággal élők formálisan egyenlőként való kezelése nem teremti meg a tényleges egyenjogúságukat, a valódi egyenlőség érdekében pozitív intézkedésre van szükség. Ahogy korábbi jelentésemben már kifejtettem9, álláspontom szerint, amennyiben nincsenek meg a fogyatékossággal élők objektív jogérvényesítési korlátozottságát oldó feltételek, azáltal az állam nem teljesíti  az alkotmány 70/A § (3) bekezdéséből következő, az Egyezményben és a Fot.-ban konkretizált, az esélyegyenlőség előmozdítására vonatkozó kötelezettségét.10
A vizsgálat során a kiindulópontot a 2007. évi XCII. törvénnyel kihirdetett „A fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv”, valamint a Fot.-ban meghatározott akadálymentesség és az egyenlő esélyű hozzáférés követelménye jelentette:

a.) A Fot. 29. § (1) bekezdése a következőkről rendelkezik11
o	A közlekedési rendszereknek, 
o	tömegközlekedési eszközöknek, 
o	utasforgalmi létesítményeknek, 
o	jelző- és tájékoztató berendezéseknek 
− amennyiben jogszabály másként nem rendelkezik − fokozatosan, de legkésőbb 2010. január 1-jéig kell a 8. §-ban foglalt feltételeknek12 megfelelniük.
b.) A Vasút tv. 87.§ (12) bekezdése szerint – melynek hatálya kiterjed a metróra is – az egyenlő esélyű hozzáférés feltételeit a közforgalmú menetrend alapján végzett személyszállításban részt vevő vasúti járműveken, továbbá a pályaudvar, a vasútállomás és a megállóhely személyforgalom lebonyolítására és kiszolgálására szolgáló részében fokozatosan, de legkésőbb 2013. január 1-jéig meg kell teremteni.

c.) Az Egyezmény vonatkozó megállapításai13:
A preambulum szerint az Egyezmény részes államai elismerik, hogy bárkinek a fogyatékosság alapján történő hátrányos megkülönböztetése az emberi személy veleszületett méltóságának és értékének megsértése.14 Aggodalmukat fejezik ki amiatt, hogy a különböző okmányok és kötelezettségvállalások ellenére a fogyatékossággal élő személyek továbbra is akadályokkal szembesülnek a társadalomban való egyenlő részvételük során, és amiatt, hogy emberi jogaik a világ valamennyi táján sérülnek.15
A „fogyatékosság alapján történő hátrányos megkülönböztetés”-t az alábbiak szerint definiálja: a fogyatékosságon alapuló bármilyen különbségtételt, kizárást vagy korlátozást jelent, amelynek célja vagy hatása valamennyi emberi jog és alapvető szabadság másokkal azonos alapon történő elismerésének, élvezetének vagy gyakorlásának csorbítása vagy semmibe vétele a politikai, a gazdasági, a szociális, a kulturális, a civil élet terén, vagy bármely egyéb területen. Ez a hátrányos megkülönböztetés minden formáját magában foglalja, egyebek között az ésszerű alkalmazkodás megtagadását.16
A részes államok továbbá kötelezettséget vállalnak az egyezmény aláírásával arra, hogy biztosítják és elősegítik valamennyi alapvető emberi jog és szabadság teljes megvalósulását valamennyi fogyatékossággal élő személy számára, a fogyatékosság alapján történő bármiféle hátrányos megkülönböztetés nélkül. Ennek érdekében a részes államok vállalják, hogy meghoznak minden megfelelő jogalkotási, közigazgatási és egyéb intézkedést a jelen Egyezményben foglalt jogok végrehajtása érdekében;17 megtesznek minden megfelelő intézkedést, ideértve a jogalkotási lépéseket a fogyatékossággal élő személyek hátrányos megkülönböztetését tartalmazó törvények, rendelkezések, szokások és gyakorlat módosítása vagy eltörlése érdekében18; kutatásokat és fejlesztéseket valósítanak meg vagy segítenek elő az egyetemesen tervezett áruk, szolgáltatások, eszközök és létesítmények vonatkozásában, amelyek a lehető legkisebb változtatással és anyagi ráfordítással megfelelnek a fogyatékossággal élő személyek speciális igényeinek, elősegítve felhasználhatóságukat és használatukat, valamint elősegítik az egyetemes tervezést a szabványok és irányelvek kidolgozása során.19
A hozzáférhetőséggel kapcsolatban az Egyezmény kimondja20, hogy a fogyatékossággal élő személyek önálló életvitelének és az élet valamennyi területén történő teljes körű részvételének lehetővé tétele érdekében a részes államok megfelelő intézkedéseket tesznek, hogy másokkal azonos alapon biztosítsák a fogyatékossággal élő személyek számára a fizikai környezethez, a közlekedéshez, az információhoz és kommunikációhoz, beleértve az információs és kommunikációs technológiákat és rendszereket, valamint más, nyilvánosan hozzáférhető vagy rendelkezésre álló lehetőségekhez és szolgáltatásokhoz való hozzáférést, mind városi, mind vidéki területeken. Ezek az intézkedések, amelyek magukban foglalják a hozzáférési akadályok és korlátok beazonosítását és felszámolását, többek között a következőkre vonatkoznak:
a) épületek, utak, közlekedés és más bel- és kültéri létesítmények, így iskolák, lakóházak, egészségügyi létesítmények és munkahelyek;
b) információ, kommunikáció és egyéb szolgáltatások, köztük az elektronikus szolgáltatások és segélyhívó szolgáltatások.
A részes államok szükséges intézkedéseket hoznak továbbá:
a./ a nyilvánosság számára nyitva és rendelkezésre álló létesítmények és szolgáltatások hozzáférhetősége érdekében bevezetett minimális szabványok és irányelvek alkalmazásának fejlesztésére, hatályba léptetésére és ellenőrzésére;
b./ az épületekben és más, a nyilvánosság számára nyitva és rendelkezésre álló létesítmények esetében a Braille, illetve könnyen érthető és olvasható jelzések biztosítására;
c./ az élő segítségnyújtás formáinak és a közvetítők biztosítására, ideértve az útmutatókat, olvasókat/olvasóprogramokat és szakképzett jelnyelvi tolmácsokat az épületek és a nyilvánosság számára rendelkezésre álló lehetőségek hozzáférhetőségének elősegítése érdekében;
d./ más megfelelő segítségnyújtási és támogatási formák előmozdítására a fogyatékossággal élő személyek információhoz való hozzáférésének biztosítása érdekében;
e./ akadálymentes információs és kommunikációs technológiák és rendszerek tervezésének, fejlesztésének, előállításának és terjesztésének korai szakaszban történő elősegítésére annak érdekében, hogy ezek a technológiák és rendszerek hozzáférhetővé tétele minimális költséggel járjon.
d./ Az új Országos Fogyatékosügyi Programról szóló 10/2006. (II. 16.) OGY határozat és a 1062/2007. (VIII. 7.) Korm. határozat a program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről:
Az OGY határozat a program alapelvei között nevesíti többek között a hátrányos megkülönböztetés tilalmának és az előnyben részesítés kötelezettségének elvét, mint a társadalom valamennyi területén érvényesítendő elveket. Ennek értelmében fogyatékos személyt nem érhet hátrányos megkülönböztetés, nem részesülhet rá nézve sérelmes elbírálásban, kirekesztésben, fogyatékossága miatt nem lehet korlátozott a más emberek számára elérhető közjavakhoz való hozzáférésben. Miután a fogyatékos személyek az őket mindenki mással egyenlően megillető jogaikkal állapotukból fakadóan kevésbé tudnak élni, ezért indokolt, hogy előnyben részesüljenek. A hátrányos megkülönböztetés tilalmának és az előnyben részesítés kötelezettségének elvei a társadalom valamennyi területén érvényesítendő elvek. 
Az integráció elvének ismertetésekor feltételezi, hogy a fogyatékos emberek a mindennapi folyamatokban (pl. oktatás, szociális és gyermekvédelmi ellátás, foglalkoztatás, sport, kultúra) kapcsolatot létesíthetnek és tarthatnak fenn más emberekkel, valamint a társadalmi és gazdasági intézmények legszélesebb körével. Az érintkezés feltételeinek biztosítása magában foglalja a társadalom tagjainak érzékennyé tételét (társadalmi befogadás), a fizikai helyváltoztatáshoz szükséges sajátos körülmények erősítését (akadálymentes közlekedés, egyenlően hozzáférhető fizikai környezet), a megfelelő kommunikációs eszközök és technikák használatát (pl. vak- és gyengénlátó-barát honlapok, jelnyelvi tolmácsolás, könnyen érthető nyelvezet és piktogramok használata). Az egyenlő esélyű hozzáférés elve a határozat alapján azt jelenti, hogy a fogyatékos emberek a többségi társadalom tagjaival azonos minőségben és mennyiségben tudják igénybe venni a közszolgáltatásokat. Ehhez a közszolgáltatásokat a fogyatékos személyek különböző csoportjai eltérő szükségleteire figyelemmel kell megszervezni.
A jelentésemben21 már kifejtettem, hogy szigorú formai szempontból ugyan nem kifogásolhatom azt az eljárást, hogy az állam az akadálymentesítéssel kapcsolatos feladatok határidejét, különösebb jogi indokolás nélkül, pusztán az anyagi források elégtelenségére hivatkozva törvénymódosításokkal folyamatosan kitolja. Ugyanakkor alkotmányossági szempontból – a jogállamiság elvéből és a jogbiztonság követelményéből adódó, a jogalanyok számára kiszámítható állami működésre, mind a fogyatékossággal élő személyek esélyegyenlőségének előmozdítására vonatkozó kötelezettség, valamint az Egyezményben megtestesülő nemzetközi kötelezettségvállalás vonatkozásában – súlyosan aggályosnak tartom ezt a tendenciát.
Ebből következően a vonatkozó határidők módosítása a jogállamiság elvével és az abból fakadó jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okoz, de az az esélyegyenlőség biztosítására vonatkozó állami kötelezettség szempontjából is aggályos.
Megállapítottam, hogy az esélyegyenlőség előmozdítása szempontjából aggályos az a gyakorlat, miszerint Magyarországon egy beruházás során figyelmen kívül hagyhatják azokat a szempontokat, amelyek az egyes fogyatékos csoportok számára akadálymentes közlekedést,  mozgást biztosítanak.
Figyelemmel azonban a korábbi jelentésben foglalt megállapításokra, újabb intézkedést a fentiek vonatkozásában nem kezdeményezek.
A Fot.-ban meghatározott 2010. január 1-jei határidőhöz képest a Főpolgármester tájékoztatása szerint a figyelmeztető fényjelzést a hosszabb távon üzemben maradó metró járművekre és a Millenniumi Földalatti Vasút szerelvényeibe legkorábban 2011. január 1-jére tudják felszerelni. A fentiek alapján, a siket és nagyothalló utasok vonatkozásában az emberi méltósághoz való joggal, a szabad mozgás és tartózkodási hely megválasztásának jogával, valamint az egyenlő bánásmód követelményével összefüggő visszásságot okoz a metrószerelvény ajtajának záródását jelző vizuális tájékoztató berendezés jelen állapot szerinti hiánya. 

Intézkedéseim
A feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságok megszüntetése és jövőbeni elkerülése érdekében 
– az Obtv. 21. §-a alapján kezdeményezem a Budapesti Közlekedési Zrt. vezérigazgatójánál, hogy az átmeneti időben is tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a vizuális tájékoztató rendszer kiépítésével és működtetésével biztosítva legyen a siket és nagyothalló utasok számára a metrón a biztonságos közlekedés.
– az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem Budapest Főváros főpolgármesterét, kötelezze a Budapesti Közlekedési Vállalatot, hogy az átmeneti időben is tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a siket és nagyothalló utasok biztonságosan közlekedhessenek a metróhálózat teljes vonalán.

Budapest, 2010. február 24.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet 1
Az M4-es metróvonalon az esélyegyenlőséggel kapcsolatban tett műszaki intézkedések:
Minden állomáson létesül 2 db felvonó, 1,0 m/sec sebességű és min. 140/210 cm-es fülke belméretű, mely alkalmas a kerekes székkel közlekedők részére. Ez alól a Fővám téri állomás a kivétel, ahol szerkezeti okok miatt csak egy lift épül. A Tétényi Út, Móricz Zsigmond körtér, Fővám tér, Rákóczi tér, Népszínház utca állomásokon a felvonók a felszínről közvetlenül a peronra vezetnek, míg a Kelenföldi pu., Gellért tér, Bocskai Út, Kálvin tér állomásokon az aluljáró szintre, és onnan vezet felvonó a peronszintre.
• A felvonók a mozgáskorlátozottak tűzeseti menekítését is szolgálják.
• A felvonók irányítógombjai kerekesszékből elérhetők, és Braille-írással is el lesznek látva.
• A peronzárban extra széles beléptető kapuk kialakítására biztosított lehetőséget az BKV, segítve a kerekes székek átjutását. 
• A fő közlekedési útvonalakon taktilis vezetősávok (rovátkolt padlóburkolat) lesznek kialakítva, melyek segítik a vakok és gyengénlátók biztonságos közlekedését: aluljárószinten a bejárattól a felvonóhoz és a mozgólépcsőhöz, esetleg információs táblákhoz vezet; peronszinten a sáv folyamatos és a biztonsági sáwal párhuzamos, valamint elvezet a mozgólépcsőkhöz és a liftekhez (a végleges nyomvonal a Vakok és Gyengénlátók Szövetségével egyeztetésre kerül).
• A mozgólépcsők balusztrád világítása és a lépcső élek színezése szintén szolgálja a gyengénlátók biztonságos közlekedését.
• A kijárati lépcsők indulási és érkezési fokai jól látható, eltérő színnel jelölve lesznek.
• Hangosbemondón keresztüli és vizuális tájékoztatás.
• A működő mozgólépcsők irányát meghatározó hangjelzés (ATS) a vakok és gyengénlátók közlekedését segíti.
• A peron és a jármű padlósíkja egy síkba épül a kerekesszékkel történő közlekedést segítve.
• Járműveken kialakításra került a kerekes székek helye és a rögzítés lehetősége. 

Egyes állomásokra jellemző egyedi műszaki megoldások: 
Keleti pu. állomás: 
• A Bethlen Gábor utca felé vezető H1 jelű folyosóból közelíthető meg az aluljárószintet a felszínnel összekötő 8 személyes, mozgáskorlátozottakat szolgáló 1db felvonó. 
• A 2-es metró (új) 2-es kijáratánál szintén létesül 1 db 8 személyes mozgáskorlátozottakat szolgáló felvonó. 
• 2 db extra széles beléptető kapu, a 2. metró peronzárában 
• A vakok ás gyengénlátók részére a metró bejáratok irányába és a felszínre vezető lépcsőkhöz burkolatsáv kerül kialakításra. 
Népszínház: 
• A Népszínház utca — Bérkocsis utca — Nagyfuvaros utca — Dologház utca — Luther utca csomópont átépítésre kerül, gyalogátkelőknél süllyesztett szegély épül és vakokat segítő sávok kerülnek elhelyezésre.
Korábban megvalósult munkák során alkalmazott műszaki megoldások: 
A Keleti pu. állomás már megépült 2-es kijárathoz kapcsolódó felszíni munkák során, egyeztetve a fogyatékkal élők képviselőivel, taktilis és színben is eltérő vezetősáv lett kialakítva. 
Az alábbi tervezett műszaki megoldások szolgálják a fogyatékkal élők akadálymentes közlekedését a kapcsolódó felszíni beruházások keretében: 
Fővám tér - Vámház krt. és Kálvin tér - Múzeum krt. kapcsolódó felszíni beruházások:
A projekt tervezési határain belül (K2A és K2B), a Szabadság híd, és az Astoria között a kereszteződéseknél és a megállókban süllyesztett járdaszegélyek kerülnek kialakításra, melyek a babakocsik és kerekesszékek közlekedését teszik akadálymentessé. A vakok és gyengénlátók számára ezen felül a süllyesztett szegély mellett, a veszélyes helyeken (lépcsők, akadályok) valamint fontosabb tájékozódási pontokon taktilis sávok (Vakokkal egyeztetett sávos (vezető) és buborékos (veszélyt jelző) felülettel ellátott térkő burkolat épül.
Ezen kívül a forgalomirányító jelzőberendezéseket távirányítható, beszélő hangjelző modulokkal látják el. A felszállás helyét jelző burkolati eltérés csak akkor nyújt segítséget, ha a jármű minden esetben azonos helyen áll meg. Ez (azonos típusú) villamosok esetén igaz, ugyanakkor közös tömegközlekedési megállók esetén az egyes járműtípusok (ICS, TATRA, buszok) ajtókiosztása eltérő, ezért a burkolatba épített jelzések nem jelentenek egyértelmű segítséget.

Melléklet 2: Lábjegyzet
1 56/1991. (XI. 8.) AB határozat
2 Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): Emberi jogok. Osiris Kiadó, Budapest 2003. 268-269.o.
3 64/1991. (XII.17.) AB határozat
5 ABH 1993, 509-510.
6 OBH 5593/2008; OBH 2452/2008; OBH 5321/2007; OBH 5122/2008
7 (9/1990. (IV. 25.) AB határozat, 21/1990. (X. 4.) AB határozat, 61/1992. (XI. 20.) AB határozat, 35/1994. (VI. 24.) AB határozat, 30/1997. (IV. 29.) AB határozat)
8 Az AJB 1799, AJB 1792/2009, AJB 1799/2009, AJB 5477/2009, AJB 5629/2009 számú ügyekben készült jelentés
9 Az alkotmány magyarázata, KJK-Kerszöv, Budapest 2003., 637.o.
10 AJB 1989/2009.
11 Hatályos: 1999. I. 1.
12 Fot. 8. § A közlekedési rendszereknek, továbbá a tömegközlekedési eszközöknek, utasforgalmi létesítményeknek - beleértve a jelző- és tájékoztató berendezéseket is - alkalmasnak kell lenniük a fogyatékos személy általi biztonságos igénybevételre.
13 Hatályos: 2008. V. 3.
14 Egyezmény Preambulum h) pont
15 Egyezmény Preambulum k) pont
16 Egyezmény, 2. cikk, Meghatározások
17 Egyezmény 4. cikk, Általános kötelezettségek 1. a) pont
18 Egyezmény 4. cikk, Általános kötelezettségek 1. b) pont
19 Egyezmény 4. cikk, Általános kötelezettségek 1. f) pont
20 Egyezmény 9. cikk
21 AJB 1799/2009