Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-580/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Farkas Zsuzsanna
Az eljárás megindítása
A panaszos a Hivatalomhoz 2009 novemberében érkezett beadványában azt kifogásolta, hogy a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság az elhunyt férje jogán gyermeke részére kifizetett árvaellátás megtérítésére kötelezte.
Tekintettel arra, hogy a beadványban foglaltak alapján a jogi szabályozással összefüggésben felmerült a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelményével, valamint a gyermek védelméhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggő visszásság gyanúja, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (2) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján hivatalból vizsgálatot indítottam. A vizsgálat eredményes befejezése érdekében az Obtv. 18. § (2), (4) és (11) bekezdése alapján a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságtól, Pest Megyei Bíróságtól és a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Hatósági Főosztályától tájékoztatást és az üggyel összefüggő iratok megküldését kértem.

A megállapított tényállás
1. A beadványban foglaltak szerint a panaszos 10 évnyi házasságban – amelyet a megaláztatás, a félelem és erőszak jellemzett – eltöltött év után, sok hiábavaló segítségkérési próbálkozást követően, lőfegyverrel megölte a férjét. A Pest Megyei Bíróság, majd végül a Legfelsőbb Bíróság jogerős ítéletével panaszost – emberölés bűntette miatt – 6 év fogházbüntetésre, valamint mellékbüntetésül 4 év közügyektől eltiltásra ítélte. 
A Váci Nyugdíjbiztosítási Kirendeltség az elhunyt apa jogán a két kiskorú árván maradt gyermek részére 1993-tól ún. szülőtlen árvaellátást állapított meg. A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság az árvaellátást kezdetben a nagyszülő részére, mint gyámnak, majd – miután visszakapta a szülői felügyeleti jogot a gyermekei felett – az édesanya részére folyósította. 
A panaszos 1993. február és 1994. március között előzetes letartoztatásban volt, majd a bíróság a szabadságvesztés végrehajtását – időközben újból férjhez ment, házastársa örökbe fogadta első házasságából származó gyermekeit és megszületett harmadik gyermeke is – 1996. szeptember végéig elhalasztotta. A panaszos közel egy évig – 1996 októberétől 1997 novemberéig – töltötte BV intézetben jogerősen kiszabott szabadságvesztését, majd a köztársasági elnök a kiszabott szabadságvesztés hátralévő részének végrehajtását kegyelemből 4 év próbaidőre felfüggesztette. A Pest Megyei Bíróság pedig a büntetett előélethez fűződő hátrányok alól bírósági mentesítésben részesítette 2009-ben. 
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság a fiatalabb gyermek árvaellátásra való jogosultságát 2007 decemberében megszüntette, tekintettel arra, hogy a továbbiakban esti tagozaton folytatta tanulmányait1. Időközben azonban a gyermek ismételten nappali tagozaton tanult tovább, így a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság a jogosultsági feltételek ismételt fennállása következtében megállapította az árvaellátást, valamint az édesanyát az árva részére kifizetett árvaellátás megtérítésére kötelezte.
2. A vizsgálat során a panaszos árvaellátás megtérítésével kapcsolatos ügyében tájékoztatást, valamint az ügyben keletkezett iratok megküldését kértem a Nyugdíjfolyósító Igazgatóságtól. A rendelkezésemre bocsátott dokumentumok szerint Budapest Főváros Kormányhivatal Nyugdíjbiztosítási Igazgatóságának jogelődje állapított meg először árvaellátást a panaszos két kiskorú gyermeke részére 1994. január 27-én kelt határozatával. Az idősebb gyermek vonatkozásában 2004. július 1-jei hatállyal megszüntette az árvaellátás folyósítását, mivel iskolai tanulmányait befejezte. 
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság (a továbbiakban: Igazgatóság) 2008. március 28-án kelt határozatában intézkedett a panaszos fiatalabb gyermeke árvaellátásra való jogosultságának megszüntetése iránt is, mivel az árva gimnáziumban folytatott nappali tagozatú iskolai tanulmányait 2007. december 3-án befejezte. A folyósítás tényleges megszüntetésére 2008. április 1-jétől került sor. 
Az Igazgatóság 2008. július 15-én kelt határozattal panaszost kötelezte a 2007. december 4-től 2008. március 31-ig jogalap nélkül felvett 174.799 Ft árvaellátás visszafizetésére, arra hivatkozva, hogy a bejelentési kötelezettségének határidőben nem tett eleget. E határozat ellen a panaszos fellebbezett, azonban az Igazgatóság másodfokú határozatában az első fokú határozatot helybenhagyta, a fellebbezését elutasította. Ezt követően a panaszos keresettel élt a Fővárosi Munkaügyi Bírósághoz, valamint az Igazgatósághoz címzett levelében jelezte, hogy a tartozás visszafizetése nagyon megingatná amúgy is nehéz anyagi helyzetüket. Az Igazgatóság vezetője a kérelemben foglalt indokokat mérlegelve méltányosságból 12 havi részletfizetést engedélyezett a tartozás visszafizetésére, amely 2009 októberében kiegyenlítést nyert. A Fővárosi Munkaügyi Bíróság pedig végzéssel megszüntette a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság ellen indított pert, mivel a panaszos keresetétől elállt. 
Időközben beérkezett az Igazgatósághoz a gimnázium iskolai igazolása, amely szerint panaszos gyermeke 2008. augusztus 27-től ismételten nappali tagozatos tanulmányokat folytat. Az igazolásban foglaltakra tekintettel az Igazgatóság 2008. december 13-án kelt határozatában 2008. augusztus 27-től rendelkezett az árvaellátás megállapításáról. Nagykorúságára tekintettel az ellátást már a gyermek részére állapították meg. Az Igazgatóság a 2008. augusztus 27-től 2008. december 31-ig terjedő időre esedékes árvaellátást egy összegben – 211.535 Ft-ot – utalta az árva részére, 2009. január 1-jétől pedig megkezdte az ellátás rendszeres havi folyósítását a nappali tagozatos tanulmányok tartamára, azaz 2010. június 30-áig.
A panaszos 2008. október 2-án Igazgatósághoz érkezett beadványában arra tett utalást, hogy ő felelős a férje haláláért. Az Igazgatóság erre való hivatkozással megkérte panaszost, hogy küldje meg az igazgatóság részére a büntetőügyben hozott jogerős ítélet másolatát. Tekintettel arra, hogy a panaszos a jogerős ítélettel már nem rendelkezett, az Igazgatóság a Pest Megyei Bírósághoz fordult segítségért. A Pest Megyei Bíróság ítélete 2009. február 12-én érkezett meg az Igazgatósághoz.
Az Igazgatóság az ügy teljes körű tisztázása érdekében levélben fordult a Budapest Főváros Kormányhivatal Nyugdíjbiztosítási Igazgatósága jogelődjéhez és tájékoztatást kért arra vonatkozóan, hogy az árvaellátás korábbi megállapítása során kötelezték-e panaszost az ellátás megtérítésére a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény (a továbbiakban: Tny.) 88.§ (1) bekezdése alapján, tekintettel arra, hogy a jogszerző haláláért a felelőssége megállapítható. A válaszlevélben arról kaptak tájékoztatást, hogy megtérítési előzmény, valamint a büntetőeljárással kapcsolatos rendőrségi, illetve bírósági irat nem lelhető fel az egykorú ügyiratban.
Az Igazgatóság a fentiek ismeretében a 2009. július 27-én kelt fizetésre kötelező határozatában panaszost a Tny. 88. § (1) bekezdése alapján a 2008. augusztus 27-től 2009. augusztus 31-ig kifizetett 570.745 Ft árvaellátás 100%-ának, valamint ezen túlmenően a Tny. 89. § (2) bekezdése alapján a 2009. szeptember 1-jétől havonta folyósított árvaellátás – folyósítást követő hónap 12. napjáig – megtérítésére kötelezte. Az Igazgatóság határozatát a Pest Megyei Bíróság, valamint a Legfelsőbb Bíróság jogerős ítéletére alapozta, amely szerint az édesanya bűnös az árvaellátásra jogosult gyermek édesapja ellen elkövetett emberölés büntettében. 
A panaszos a fizetésre kötelező határozat ellen fellebbezéssel élt. Az ügyirat felülvizsgálata során megállapítást nyert, hogy a fizetésre kötelező határozat jogorvoslatra vonatkozó részében helytelenül tüntették fel azt, hogy a határozat ellen fellebbezés nyújtható be, így a fizetésre kötelező határozatot 2009. október 1-jén módosították akként, hogy a fellebbezés helyett a határozat ellen keresetet lehet benyújtani a bírósághoz. 
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság vezetője a fellebbezésben foglaltakra figyelemmel a tartozás összegét a 2009. október 13-án kelt határozatában 170.745 Ft-tal mérsékelte, egyben a méltányosságból elengedett összeg után mentesítette panaszost a késedelmi pótlék megfizetése alól. A fennmaradó 400.000 Ft tartozás és ezen összeg után 2009. október 13-ig felszámított 2466 Ft késedelmi pótlék megfizetésére havi 10.000,-Ft részletfizetést engedélyeztek, valamint mentesítette panaszost a részletfizetés időtartamára történő késedelmi pótlék felszámítása alól. Ezt a határozatot 2009. november 25-én módosította a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság vezetője úgy, hogy 2009. szeptember 1-jétől havonta folyósított árvaellátás megtérítendő összegének mérséklését nem engedélyezi. Az Igazgatóság a panaszosnak a 2009. július 27-én kelt határozat ellen benyújtott beadványát keresetlevélként továbbította a Fővárosi Munkaügyi Bíróság részére.
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság tájékoztatása szerint a panaszos a megtérítéses ügyben befizetést nem teljesített az igazgatóságnak a megkeresésemre adott válaszáig. Az árva részére időközben 2010. július 1-jei hatállyal megszüntették az ellátás folyósítását, mivel az oktatási intézmény nappali tagozatán folytatott tanulmányait befejezte. 
3. A vizsgálatom megindítását követően a Fővárosi Munkaügyi Bíróság panaszos keresetét 2010. október 19-én kelt, 2010. december 10-én jogerőre emelkedett ítéletében elutasította.
A panaszos keresetében előadta, hogy kisebbik gyermeke korábban is jogosult volt árvaellátásra, így nem érti, hogy az árvaellátásra való jogosultság feltételeinek ismételt bekövetkezését követően – a gyermek ismételten nappali tagozatú tanulmányokat folytat – miért kell megtérítenie a gyermekének folyósított árvaellátást, valamint elismerte, hogy soha nem vitatta, hogy felelős volt férje haláláért. 
A bíróság ítéletében kiemelte, hogy a panaszos felelőssége a jogszerző elhalálozásáért egyértelműen megállapítható, így a Tny. 88. § (1) és (2) bekezdése, valamint a 89.§ (1) bekezdése2 alapján köteles a jogszerző jogán megállapított illetve folyósított árvaellátás megfizetésére. A Ptk. 339.§-a által szabályozott szerződésen kívül okozott kárért fennálló felelősség törvényi elemei pedig a jogellenesség, a károkozás, illetve az okozati összefüggés a jogellenes magatartás és bekövetkezett kár között, valamint a felróhatóság. A rendelkezésre álló iratok valamint a panaszos személyes előadása alapján egyértelműen megállapítható volt, hogy a panaszos jogellenes magatartása illetve a – az elhunyt volt férj – jogszerző halála közötti okozati összefüggés. 
A bíróság megállapította továbbá azt is, hogy a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság jogszerűen rendelkezett arról, hogy a panaszost az árvaellátás megtérítésére kötelezte 2008. augusztus 27-től, tekintettel arra, hogy a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság csupán ezen időponttól állapította meg az árvaellátást, azt megelőzően azonban a Nyugdíjbiztosítási Igazgatóság határozata alapján folyósította azt panaszos részére.

Az érintett alkotmányos jogok
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye ( Alkotmány 2.§ (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”) 
– a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga ( Alkotmány 67.§ (1) bekezdés: A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges) 

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Elsőként azt vizsgáltam, hogy az ügyben érintett szervekre kiterjed-e a hatásköröm. A vizsgálattal érintett Nyugdíjfolyósító Igazgatóság az Obtv. 29.§ (1) bekezdés a) pontja szerint közigazgatási feladatot ellátó szervnek minősül, így tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16.§-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
A vizsgálat lefolytatása során figyelembe vettem, hogy a Fővárosi Munkaügyi Bíróság már jogerősen elbírálta a panaszos árvaellátás megtérítésével kapcsolatos ügyét. Az Obtv. 17.§ (5) bekezdése rögzíti, hogy az országgyűlési biztos nem járhat el olyan ügyben, amelyben a határozat felülvizsgálata iránt bírósági eljárás indult, vagy amelyben jogerős bírósági határozat született. Tekintettel arra, hogy az ügyben jogerős bírói döntés született – az Obtv. 17.§ (5) bekezdésének megfelelően – hatáskör hiányában nincs jogi lehetőségem annak érdemi vizsgálatára, hogy a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság konkrét eljárása során történt-e alapvető joggal összefüggő visszásság. Vizsgálatomat így kizárólag az árvaellátás megtérítését megalapozó jogi szabályozás tekintetében folytattam le.
A preventív jogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat3 alapján az állampolgári jogok biztosa mandátuma keretei között marad abban az esetben, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon, hivatalbóli eljárás keretében – a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló panaszok megelőzése érdekében – a jogalkalmazói tevékenység vizsgálatával szoros összefüggésben – áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit (pl. jogalap), feltérképezi és jelzi a jogalkotó vagy az Alkotmánybíróság irányába a normaszöveggel kapcsolatos alkotmányossági aggályokat.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az országgyűlési biztos – amint erre már több jelentésemben is felhívtam a figyelmet – egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alkotmányban kapott mandátumának. Az ombudsmani intézmény kialakulása óta az állampolgári jogok országgyűlési biztosa vizsgálatai során következetesen, zsinórmértékként támaszkodik az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazza az alapjogok korlátozásának alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket4.
1. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság már működése első éveiben elvi éllel állapította meg, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság szerint a jogbiztonság az állam kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára5. A jogbiztonság követelménye azonban nem korlátozódik kizárólag a jogalkotás szférájára, nem csupán a normák egyértelműségét követeli meg, hanem azt is, hogy az egyes jogintézmények működése, vagyis a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen6. Az alkotmánybírósági gyakorlat alapján egyértelműen jogbizonytalanságot teremt, ha egy közigazgatási szerv az állampolgárokat túlbuzgóságból vagy a jogszabály hibás értelmezésből eredő indokolatlan zaklatásnak teszi ki7. A jogállamiság elvéből folyó követelmény a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.8
2. A gyermekek védelmének alkotmányos alapja az Alkotmány 67. §-a, eszerint minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.
Az Alkotmánybíróság szerint9 a gyermek védelme és a róla való gondoskodás nemcsak a család alkotmányos kötelessége, hanem az államé, a társadalomé is: ha a gyermeknek nincs vagy a szülői kötelességeket nem teljesítő szülője van, akkor helyettük az államnak kell helytállania. Az államnak ez lehetőséget ad a törvényes beavatkozásra, és egyben kötelezi közvetlen helytállásra, a védelem és gondoskodás feladatára. Az AB álláspontja szerint a gyermek jogai védelmében a családot, közelebbről a szülőt terhelő alkotmányos alapkötelezettségek esetén az államot aktív magatartásra kötelezi az Alkotmány 67. § (1) bekezdése, kifejezett kötelezettségeket állapítva meg számara. Már több jelentésben kiemeltem, hogy az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében meghatározott felsorolás (család, állam, társadalom) egyben „rangsornak” is tekinthető: a gyermeknek elsődlegesen (lehetőleg) a családtól kellene a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia, és ezt kiegészíti, rosszabb esetekben pedig pótolja, illetve helyettesíti az állami intézményvédelem.10
Az Alkotmánybíróság szerint az állam szerepe a gyermekek védelmében és a róluk való gondoskodásban az, hogy meghatározza a gyermekek alapvető jogai érvényesítésének garanciáit, létrehozza és működtesse a gyermekek védelmét biztosító intézményrendszert. Az Alkotmány az államnak igen tág szabályozási teret ad a gyermekvédelmi rendszer kialakításában. A szabályozás kereteit elsőként azok a – gyermekek jogairól megalkotott – nemzetközi egyezmények jelölik ki, amelyekhez a Magyar Köztársaság csatlakozott, és amelyek meghatározzák a gyermekvédelmi rendszer felépítésére, szervezésének elveire, elemeire vonatkozó szabályokat, megállapítanak bizonyos aktivitási minimumokat, szabályozásbeli standardokat.11

III. Az ügy érdeme tekintetében
A Tny. felelősségi szabályai12 szerint, aki a nyugellátásra jogosult egészségkárosodásáért, megrokkanásáért vagy haláláért felelős, köteles az emiatt nyújtott nyugellátást megtéríteni. A megtérítési kötelezettség olyan mértékben áll fenn, amilyen mértékben a felelősség megállapítható. A felelősség megállapítására a polgári törvénykönyvnek a szerződésen kívül okozott károkért fennálló felelősségre vonatkozó szabályait kell alkalmazni azzal az eltéréssel, hogy a felelősség abban az esetben is fennáll, ha a nyugellátásra jogosultnak vagyoni kára nincs. 
Ez a felelősségi forma azt terheli, aki akár mulasztással, akár szándékosan a biztosítottnak olyan egészségkárosodást okozott, mely miatt nyugellátás – rokkantsági nyugdíj, baleseti nyugdíj, halál esetén hozzátartozói, baleseti hozzátartozói nyugellátások – került megállapításra. Azaz a felmerült nyugellátás mulasztás vagy szándékos magatartás miatt történő megrokkanás vagy halál következményeként kerül megállapításra. 
A Nyugdíjfolyósító Igazgatóság a fent nevezett felelősségi formát alkalmazva, kötelezte a panaszost az elhunyt volt férj, apa jogán gyermeke részére megállapított árvaellátás megtérítésére, mivel felelőssége a jogszerző elhalálozásáért – a Pest Megyei Bíróság, illetve a Legfelsőbb Bíróság, mint II. fokú bíróság jogerős ítélete alapján – megállapítható volt.
A vázolt törvényi rendelkezések kétségtelenül lehetővé teszik a panaszos ügyében a megtérítési kötelezettség érvényesítését, azonban álláspontom szerint a megtérítési kötelezettség érvényesülésével az elhunyt apa jogán a gyermeket megillető árvaellátás nem tudja betölteni funkcióját. Az árvaellátás funkciója, hogy a gyermek fejlődése szempontjából elengedhetetlenül szükséges, de az egyik vagy mindkét jogszerző szülő halála miatt kieső „gondoskodás” anyagi részét az állam társadalombiztosítás útján pótolja. Ezzel összhangban az árvaellátás mindig a jogszerző után hátramaradt lemenők – gyermekei, illetve kivételesen testvérének és unokájának – megélhetését biztosítani hivatott szolgáltatás. A látókörömbe került esetben az árvaellátásra való jogosultság és az árvaellátás megtérítési kötelezettsége egy közös háztartásban jelenik meg. 
A problémát az okozza, hogy az egyébként formálisan jogszerű, a Tny. 88. és 89. §-ain alapuló intézkedés oda vezet, hogy a gyermek ténylegesen nem részesül árvaellátásban, mert a Nyugdíjfolyósító Igazgatóság által a részére folyósított ellátást, a szülő minden hónapban köteles megtéríteni. A megtérítési kötelezettségre vonatkozó szabályozás merevsége, hiányossága és differenciálatlansága a hasonló jellegű, tipikusnak ugyan nem tekinthető, de előforduló esetekben a gyermek jogai és mindenek felett álló érdekei szempontjából aggályos.
Megjegyezni kívánom ezzel összefüggésben, hogy a Gyermekjogi Egyezmény 3. cikke kifejezetten arról rendelkezik, hogy a szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenekfelett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban. 
A tényállásban vázolt esetben hozott egyes döntések ugyanakkor azt támasztják alá, hogy a kizárólag a tételes joganyagból kiinduló, azt alkalmazó hatóságok a kellően differenciált ágazati törvényi szabályozás hiányában, eljárásuk során nem képesek érvényre jutatni az ellátásra jogosult gyermekek mindenekfelett álló érdekének védelmét. Hozzáteszem, hogy a Tny. 94 §-a alapján ezekben az esetekben is lehetősége van a nyugdíjbiztosítási igazgatósági szerv vezetőjének arra, hogy – éppen a gyermek mindenek felett álló érdekére hivatkozva – méltányosságból elengedjék a visszafizetést.
Mindezek alapján megállapítom, hogy a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény megtérítési kötelezettségre vonatkozó hiányos, illetve nem kellően differenciált szabályozása folytán kialakult jogi helyzet a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggő visszásságot okoz, és állandósítja a jogsérelem bekövetkeztének közvetlen veszélyét.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásság jövőbeni megelőzése érdekében az Obtv. 25.§-a alapján felkérem a nemzeti erőforrás minisztert, hogy  kezdeményezze a társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény megtérítési kötelezettségre vonatkozó rendelkezésének olyan tartalmú módosítását, illetve kiegészítését, amelynek révén a gyermek jogainak és mindenek felett álló érdekének védelme az árvaellátás folyósítása során ezekben a speciálisnak tekinthető esetekben is érvényesíthetővé válik.

Budapest, 2011. december 13.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Lábjegyzet:
1 A társadalombiztosítási nyugellátásról szóló 1997. évi LXXXI. törvény 55. § (1) bekezdése szerint az árvaellátás az árva 16. életévének betöltése napjáig jár. Ha az árva oktatási intézmény nappali tagozatán tanul, az árvaellátás a tanulmányok tartamára, de legfeljebb a 25. életév betöltéséig jár. 
2 Az 1997. évi LXXXI. törvény 88. § (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy aki a nyugellátásra jogosult egészségkárosodásáért, megrokkanásáért vagy haláláért felelős, köteles az emiatt nyújtott nyugellátást megtéríteni. A megtérítési kötelezettség olyan mértékben áll fenn, amilyen mértékben a felelősség megállapítható. A 88.§ (2) bekezdése kimondja, hogy a felelősség megállapítására a Polgári Törvénykönyvnek a szerződésen kívül okozott károkért fennálló felelősségre vonatkozó szabályait kell alkalmazni azzal az eltéréssel, hogy a felelősség abban az esetben is fennáll, ha a nyugellátásra jogosultnak vagyoni kára nincs. A 89.§ (1) bekezdése akként rendelkezik, hogy a 87-88.§ alapján megtérítésre kötelezett a ténylegesen nyújtott nyugellátásért felelős. 
3 Lásd pl. az OBH 2567/2008, OBH 4750/2008, 2405/2009, 1062/2010. sz. ügyben született jelentéseket.
4 Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.
5 Vö. 9/1992. (I. 30.) AB határozat.
6 Vö. 72/1995. (XII. 15.) AB határozat.
7 Vö. 49/1995. (VI. 30.) AB határozat
8 Vö. 56/1991. (XI. 8.) AB határozat.
9 Lásd 995/B/1990. AB határozat, ABH 1993, 515, 528. 
10 Lásd először az OBH 2057/2008. számú jelentést.
11 434/E/2000. AB határozat, ABH 2004, 1452., 114/2010. (VI. 30.) AB határozat.
12 Tny. 88. § (1) Aki a nyugellátásra jogosult egészségkárosodásáért, megrokkanásáért vagy haláláért felelős, köteles az emiatt nyújtott nyugellátást megtéríteni. A megtérítési kötelezettség olyan mértékben áll fenn, amilyen mértékben a felelősség megállapítható. (2) A felelősség megállapítására a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvénynek a szerződésen kívül okozott károkért fennálló felelősségre vonatkozó szabályait kell alkalmazni azzal az eltéréssel, hogy a felelősség abban az esetben is fennáll, ha a nyugellátásra jogosultnak vagyoni kára nincs.