Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-579/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Szabó-Tasi Katalin
Az eljárás megindulása
2009-ben egy apa fordult azzal a panasszal Hivatalomhoz, hogy gyermeke korábban kórházi ellátásban részesült a Madarász Utcai Gyermekkórházban, amely ellátás során a beteg kisgyermekkel a kórházban tartózkodó anyja az éjszakákat embertelen, méltatlan körülmények között kényszerült a gyermek betegágya mellett tölteni. 
A panaszban kifejtettek alapján felmerült a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával, illetve az emberi méltósághoz való joggal, valamint a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való joggal összefüggő visszásság gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam. A beadványban foglaltak feltárása érdekében az Obtv. 18. § (2) és (11) bekezdése alapján tájékoztatást kértem a vizsgálattal érintett gyermekklinika anyakórháza, a Fővárosi Önkormányzat Heim Pál Gyermekkórház főigazgatójától a beadvány érkezését követően, majd egy év elteltével, 2011-ben is. 
A vizsgálat elrendelésével összefüggésben kiemelendő, hogy a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvt.) a gyermeki jogok védelmét kiemelt ombudsmani feladattá teszti, a Gyermekjogi Projekt keretében folytatott tevékenységem során pedig különös figyelmet szentelek a gyermeki jogok érvényesülésének. Figyelemmel arra, hogy a Gyermekjogi Projekt 2011. évi témaköre a gyermekek egészséghez való joga, a panaszbeadvány alapján elrendelt egyedi, konkrét ügy vizsgálatát átfogó jellegűvé terjesztettem ki. Az átfogó vizsgálat keretében – az Obtv. 18. § (4) és (11) bekezdésére figyelemmel a következő intézményeket kerestem meg: 
– a Gottsegen György Országos Kardiológiai Intézetet;
– a Magyar Református Egyház Bethesda Gyermekkórházát;
– a Semmelweis Egyetem I. és II. számú Gyermekgyógyászati Klinikáját;
– a Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórháza és Észak-budai Egyesített Kórházát;
– a Debreceni Egyetem Orvos- és Egészségtudományi Centrum Gyermekgyógyászati Intézetét;
– a Zala Megyei Kórház és Rendelőintézetet;
– a Váci Jávorszky Ödön Kórházat; valamint 
– a Kiskunfélegyházi Városi Kórházat.  
A finanszírozási kérdéseket illetően részletes tájékoztatást kértem továbbá az Országos Egészségbiztosítási Pénztár (a továbbiakban: OEP) főigazgatójától.

Az érintett alkotmányos jogok
– az emberi méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.”);
– a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”);
– az egészséghez való jog (Alkotmány 70/D. § „A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. Ezt a jogot a Magyar Köztársaság a munkavédelem, az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével, a rendszeres testedzés biztosításával, valamint az épített és a természetes környezet védelmével valósítja meg.”).

Alkalmazott jogszabályok
A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény (a továbbiakban: Egyezmény)
A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Gyvtv.);
Az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény (a továbbiakban: Eütv.);
A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény (a továbbiakban: Ebtv.)
A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló törvény végrehajtásáról szóló 217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelet
Az egészségügyi szakellátás társadalombiztosítási finanszírozásának egyes kérdéseiről szóló 9/1993. (V. 2.) NM rendelet

A megállapított tényállás
I. A panaszos kiskorú gyermeke kórházi ellátása során azt tapasztalta, hogy a gyermek mellett jogszerűen tartózkodó szülő éjszakai elhelyezése nem megfelelően megoldott. Az éjszakát a kórházban a szülő egy sámlin ülve tölthette csak el. Sérelmezte, hogy a hatágyas szobában üresen álló két ágyat a szülő nem használhatta, illetve, hogy a gyermek ágyába sem fekhetett bele. Álláspontja szerint a szülő sámlira ültetése helyett emberi jóakarattal, és kreatívabb hozzáállással a sérelem orvosolható lett volna. 
A panasz nyomán áttekintettem a Madarász Utcai Gyermekkórház honlapján 2009-ben hozzáférhető betegtájékoztatót. Eszerint: „egy gyermeknél egyszerre csak egy hozzátartozó tartózkodhat, nem az ágyon, hanem széken ülve”1. Ezzel némileg ellentétes tartalmú tájékoztatás olvasható a honlapon az intézmény történetéről szóló részben. Ez alapján a „szűkre szabott épületi adottságokon és anyagi lehetőségek” adta keretek között törekednek annak megvalósítására, hogy „műtétek után, vagy súlyos betegségek (pl. rák) esetében a szülők egyre gyakrabban tartózkodhassanak a betegágy mellett. Az esetek egy részében lehetőségünk van a szülő és a gyermek részére külön szobát is biztosítani. Ez a magasabb szintű, komfortosabb hotel-szolgálat szabja meg a kórház fejlődésének alapvető irányát is. A még meglévő nagyobb kórtermeket kisebb, fürdőszobás egységekké alakítjuk át, és ez természetesen potenciális ágyveszteséggel is járhat.”2
II. A Madarász Utcai Gyermekkórház igazgatójának küldött első megkeresésemben arról kértem tájékoztatást, hogy érkezett-e panasz a szülők gyermekükkel egy kórterembe történő éjszakai elhelyezésével összefüggésben, és ha igen, azt milyen módon vizsgálták ki, illetve orvosolták. További tájékoztatást kértem azzal kapcsolatban is, hogy a panaszban említett széken-alvós éjszakázás jellemzőbb-e inkább a kórház összességében, vagy a kórház hivatalos tájékoztatójában felvázolt külön elhelyezés, illetve, hogy milyen prioritás szerint döntik el, hogy mely osztályokon alkalmazzák a hotel-rendszerű elhelyezést, és hogy mi a térítési díja a két kapcsolattartási lehetőségnek, továbbá hogy létezik-e gyakorlat azzal kapcsolatban, hogy az adott szülőpár mely tagja tartózkodhat a gyermek mellett.
1. E megkeresésemre adott válaszában a kórház főigazgatója arról tájékoztatott, hogy több mint száz olyan férőhely van az intézményben, amely korszerű, higiénikus és a betegellátás szempontjából is megfelelő szülői benntartózkodást tesz lehetővé, mindemellett elismerte, hogy a kórház összes kórterme nem alkalmas a szülők hotel-szerű elhelyezésére. A hotel-szerű elhelyezés lehetősége nem vonatkozik az intenzív osztályokra, a koraszülött osztály akut ellátást igénylő ágyaira és azokra a kórtermekre, ahol a szülő ágyon történő éjszakai elhelyezése nem lehetséges és nem is kívánatos.
A csecsemő osztályon és a belgyógyászati osztályon két darab háromágyas és két darab négyágyas kórtermet alakítottak ki, ezekben a kórtermekben azonban nincs lehetőség a szülő 24 órás elhelyezésére ott, ahol a kórteremhez nem rendelhető önálló vizesblokk vagy külön fürdőszoba. Itt a gyermekek érdekében sem tartják hasznosnak a több szülő jelenlétét, mivel az egyrészt nehezíti az ápoló munkát, másrészt veszélyeztetheti az ellátottakat higiénés okok és a magasabb fertőzési lehetőség miatt. A nem súlyos állapotú betegek esetében a kórházi tartózkodás ideje átlagosan két és fél, illetve három és fél nap, ez esetben a főigazgató szerint nem is szükséges a szülő állandó benntartózkodása, ennek ellenére „itt is biztosítjuk a korlátlan látogatás és benntartózkodás lehetőségét, amennyiben ez nem zavarja a betegellátást, és nem sérti a kórteremben fekvő másik gyermek érdekeit”.
A kórház nem tudja biztosítani, hogy a felnőtt kísérők és a gyermek betegek megfelelő higiénés feltételek nélkül koedukált kórterembe kerüljenek, ezt egyébként a beteg gyermekek ellátását szabályozó uniós előírás is tiltja. Álláspontja szerint a szülő kísérőként történő állományba vételének, a benntartózkodása engedélyezésének elsődlegesen az a célja, hogy gyermekét megnyugtassa, foglalkozzon vele, szükség esetén gondozza és ápolja, nem pedig az, hogy ugyanabban a teremben aludjon. A koraszülött gyermekekkel felvett anyukáknak, biztosítják a 24 órás benntartózkodást, illetve a súlyos állapotú, esetleg életveszélyes állapotban lévő vagy haldokló gyermekek szülőjének is a teljes elkülönítést és ellátást.
Alapítványi beruházásból rendelkezik a kórház még néhány ún. VIP szobával, amelyekben az elhelyezés emelt szintűnek minősül, és külön térítés ellenében vehető igénybe, akár külön családi elhelyezés formájában is. A nem hotelszerű benntartózkodás térítésmentes, kivéve, ha a szülő ellátást is kér, de nincs a kórházállományába felvéve. A hotelszerű szolgáltatást az azt igénylők a térítési díjszabályzatnak megfelelően vehetik igénybe. 
A panaszbeadványokkal kapcsolatban a főigazgató arról tájékoztatott, hogy a kérdéses időszakban három panasz érkezett, melyek közül az elsőt az Egészségbiztosítási Felügyelet (a továbbiakban: Felügyelet) vizsgálta ki, és jóváhagyta a kórház kialakított működési gyakorlatát. A további panaszban a szülők azt kifogásolták, hogy a szülő nem kaphatott külön elhelyezést, illetve, hogy mindkét szülő folyamatosan bent kívánt volna tartózkodni a gyermek mellett, ez azonban a nem súlyos betegség esetén nem volt indokolt. Egy további panasz esetében a gyermek mellett az édesapa kívánt volna bent aludni a gyermekkel egy olyan kórteremben, ahol egy másik gyermekkel már az édesanya tartózkodott bent, és az apa bent tartózkodását nem engedélyezték. Mindemellett számos esetben, amikor a gyermek mellett az anya nem tudott bent tartózkodni, engedélyezték az apa vagy nagyszülő bent tartózkodását, ha a kórház körülményei ezt lehetővé tették.
2. Azt követően, hogy vizsgálatomat átfogó jellegűvé terjesztettem ki, 2011-ben ismételten megkerestem a Heim Pál Gyermekkórház főigazgatóját, aki a körülmények jelentős változásáról számolt be. 
160 olyan tartózkodóhelyet hoztak létre, amely a megfelelő és korszerű szülői benntartózkodást tesz lehetővé, az alváslaborban megoldották a szülők 24 órás benntartózkodását, és a pszichiátriai részlegen is bent maradhat a szülő a gyermek kezelésének ideje során.  Kiemelte, hogy a tájékoztatóban kifejezetten kérik, hogy egyszerre csak egy szülő látogassa a gyermeket, és szorgalmazzák, hogy ha a 24 órás bent maradást választják, akkor elsősorban az édesanya maradjon bent. Ennek oka, hogy általában kétágyas szobák vannak, tehát két beteg gyermek két szülőjének bent tartózkodására nyílik egyszerre lehetőség, és „sem erkölcsi, sem higiénés szempontból nem szeretnénk olyan szituációt létrehozni, amikor az egyik gyermeknek az édesapja a másiknak pedig az édesanyja fekszik a kórteremben, egy légtérben 24 órán keresztül”. 
A főigazgató kifejtette válaszában, hogy lehetőség esetén külön szobát biztosítanak teljes család bent tartózkodására, amelynek azonban jelentős – a családot terhelő – anyagi vonzata van, mert egyrészt az OEP csak egy szülő felvételét finanszírozza részlegesen, másrészt a nem betöltött betegágy az intézménynek bevételkiesést okoz. A térítési díjszabályzat a benntartózkodás eltérő formáira eltérő díjkategóriákat alkalmaz, a benntartózkodás minimális feltételeit térítési díj nélkül is biztosítják, amennyiben erre a kórterem alkalmas, ebben az esetben azonban csak széken tartózkodhatnak a szülők, és ellátást sem kapnak. 

3. Az átfogó vizsgálatom keretében kiküldött megkereső, a kiválasztott intézmények gyakorlatával kapcsolatos tájékoztatást kérő leveleimre a következő válaszokat kaptam:
3.1 Az intézmény eltérő jellegéből adódóan más körülmények között oldják meg a szülők elhelyezését a Gottsegen György Országos Kardiológiai Intézetben. Itt tíz ágyas anyaszálló működik, amely további két ággyal bővíthető, és az elnevezés ellenére nincs megkötés a tekintetben, hogy az anyát vagy az apát fogadják, az édesapákat is minden esetben elhelyezik. A szülőket kéri az intézet, hogy azonos időben lehetőség szerint egyszerre csak két szülő tartózkodjon a gyermekkel a kórteremben. Szülői panasz az elmúlt három évben nem volt. 
Az anyaotthon működési rendje, házirendje, és a szociális munkás elérhetősége, szolgáltatásainak listája jól érthető, elérhető, nyilvános. Az anyaotthoni elhelyezésre térítési díj ellenében van lehetőség, ennek összege eltér az intézetben ápolt külföldi betegek hozzátartozója esetén (amely esetben az OEP nem finanszírozza az elhelyezést), részleges térítési díj van egyes esetekben, továbbá lehetőség van a térítési díj elengedésére is, a szabályzatban meghatározott feltételek esetén. 
3.2 A Debreceni Egyetem Gyermekgyógyászati Intézetében bár nem érkezett írásbeli panasz a vizsgálatot megelőző három évben, az igazgató válasza szerint a szóbeli szülői panasz mindennapos, ezek azonban nem az éjszakai elhelyezéssel kapcsolatos panaszok. 
A szülők számára az intézet nappalra széket, éjszakára kinyitható ágyat biztosít, de esetenként előfordul az is, hogy a szülő a gyermek mellé fekszik az ágyba. Bármelyik szülő benntartózkodhat, nemek szerinti különbségtétel nincs, a csecsemő részleget leszámítva, ahol a szoptatós anyák miatt férfi hozzátartozó nem tartózkodhat a gyermek mellett. Az intenzív osztályon csak kivételesen tartózkodhatnak szülők, a krónikus ellátást igénylő gyermekek esetében is a kismamaszállón helyezik el a szülőket, de a krónikus ellátásban részesülő gyermek szülei bármikor bemehetnek a gyermekhez, amikor az igényli. Korlátozott számban baba-mama szobák is vannak, külön fürdőszobával, amelyeket előjegyzés, illetve érkezési sorrend alapján vehetnek igénybe a betegek, részleges térítés ellenében. 
Az intézet igazgatója kiemelte, hogy bár a fejlesztés, a szülői elhelyezés komfortosítása a kórháznak célja és érdeke is, annak megvalósítása forrásfüggő. Az építészeti változtatásokon túl kiemelte azt is, hogy bár a jogszabály előírja a szülő benntartózkodásának biztosítási kötelezettségét, figyelmen kívül hagyja, hogy az többletköltséggel is jár (víz, tisztálkodó szer, energia, takarítás), megnöveli a fenntartási költséget. Külön problémaként emelte ki az egyes szülők közötti konfliktusokat (lopás, hangos szóváltások, egymás gyermekeinek megfélemlítése), viselkedési, életvezetési eltérésekből (nem megfelelően tisztálkodó szülő) eredő nézeteltéréseket, amelyek megnehezítik a gyógyító személyzet munkáját, és a beteg gyermek gyógyulásának folyamatát is.
3.3 A SOTE I. számú Gyermekgyógyászati Klinikájának igazgatója válaszában kiemelte, hogy valamennyi kiskorú beteg esetében biztosítják, hogy legalább egy szülő vagy nagyszülő a gyermek mellett tartózkodhasson a betegágy mellett. Az éjszakai elhelyezést elsősorban kinyitható ágyakkal oldják meg, azok a gyermekek pedig, akik nem igényelnek állandó orvosi felügyeletet, anya-gyermek szobában helyezhetők el, amelyből nyolc található a klinikán. E szobákban az elhelyezés térítési díjköteles, de megfizetésétől nehéz szociális helyzetben lévő szülők esetén eltekintenek, a döntés a klinika igazgatójának hatáskörébe tartozik. 
A felnőttek elhelyezésével kapcsolatos feladatok jól körülhatároltak, a felelős személy meghatározott (intézetvezető főnővér), helyettesítése is megoldott, a szülőknek szóló tájékoztató informatív, jól áttekinthető, könnyen értelmezhető. A vidékről érkező, folyamatos megfigyelést nem igénylő ellátott gyermekeket és szüleiket pedig egy alapítvány által fenntartott apartman házban tudják elhelyezni. A klinikán történő elhelyezés infrastrukturális feltételeit forráshiány miatt nem tudják javítani, fejleszteni, ennek ellenére a rendelkezésre álló lehetőségeket messzemenően kihasználva valamennyi szülőt elhelyeznek. Panasz, észrevétel a vizsgált időszakban nem volt.
3.4 A SOTE II. számú Gyermekgyógyászati Klinikáján a szülő-gyermek kapcsolattartás az ISO/MEES központi eljárási utasítása alapján, az egyes osztályokon a betegek érdekeinek figyelembe vételével módosított házirendek alapján történik, amelyek a szülővel való csaknem korlátlan kapcsolattartást tesznek lehetővé, enyhe megszorításokat tartalmaznak. Ilyen például, hogy az egy folyamatosan benntartózkodó szülőn kívül a többi családtag csak meghatározott látogatási időben lehet a gyermek mellett, és akkor sem többen, mint ketten. A megszorításokat minden esetben az orvosi és a nővéri munka előírásainak, a vizsgálatok szervezésének, a vizitek lebonyolításának és a beteg gyermekek nyugalma biztosításának érdekében hozzák. 
A kórházban az egészségügyi átszervezést követően 21 betegágy maradt finanszírozás nélkül, az ágyakat azonban megtartották, és ezeket használják a benntartózkodó szülő éjszakai elhelyezésére. Bizonyos esetekben az osztályon lévő betegágyon is elhelyezik a szülőt, azzal, hogy minden esetben tájékoztatják, hogy amennyiben beteg érkezik, a helyet át kell adnia, akár az éjszaka közepén is. Ezt a szülők minden esetben tudomásul veszik. Szigorúan tiltják azonban azt, hogy a szülő a gyermekkel egy ágyba aludjon, elsősorban annak balesetveszélyessége, illetve higiéniai tarthatatlansága, és a gyermek pihenésének elsődlegessége miatt. Mindemellett rendelkeznek mobil ágyakkal és kinyitható fotelekkel is. Kiemelésre méltó – mindazon túl, hogy az intézményben ellátott gyermekek betegségéből is adódik – hogy 19 kétágyas szoba is van, amelyek ingyen vehetők igénybe, az elkülönítésre szoruló betegek és szüleik számára, illetve 3 darab 2-2 ágyas baba-mama szobával is rendelkeznek, amely magasabb komfortfokozatú, azonban térítési díj köteles. A kórháztól távoli településekről érkező gyermekek és szüleik részére 5 darab 2 ágyas fürdőszobás apartman épület szolgálja, hogy abban az időszakban, amíg haza még nem távozhatnak, a kórházi ellátást követően tartózkodhassanak.  További lehetőségek – ún. Klick-lakás, és alapítványi szállások – is rendelkezésre állnak, ami megfelelő a klinika profiljának, hiszen sok esetben hónapokat töltenek a kórházban a beteg gyermekek, de a külön lakásokban szabadabban lehetnek együtt családjukkal. 
Nem titkoltan az vezérli a kórház dolgozóinak hozzáállását és a fejlesztési irányvonalat is, hogy a gyermek hozzátartozója kipihent legyen, mert csak így tudják segíteni a gyermekeket a kórházi ellátás során. 
Nem zárkóznak el az elől, hogy a gyermekkel az apa maradjon bent, de ebben az esetben felkínálják a magasabb komfortfokozatú, térítési díjjal igénybe vehető szobát, ami jobban szeparált. A kórtermek fala a jól beláthatóság miatt üvegfalú, átlátható, az idősebb lánybetegek, illetve édesanyák számára esetenként egy férfi tartós jelenléte kellemetlen helyzeteket eredményezhet.
3.5 A Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórháza és Észak-budai Egyesített Kórházainak főigazgatója megkeresésemre arról tájékoztatott, hogy a vizsgált időszakban egy szülői panasz érkezett az illetékes megyei tiszti főorvoshoz a kórház vonatkozásában. Ebben a szülő azt sérelmezte, hogy a beteg gyermekkel benntartózkodó szülők egy részének csak abban a fürdőszobában volt lehetősége tisztálkodni, ahol a gyermekek is fürödtek. Az Állami Népegészségügyi és Tisztiorvosi Szolgálat (a továbbiakban: ÁNTSZ) vizsgálatot folytatott, és javaslatára a házirendben szabályozták a bent tartózkodó szülők tisztálkodásának pontos idejét, amelyet fertőtlenítő takarítás előz meg és követ. 
A kórház csecsemő- és gyermekosztályán nincs hotelszerű elhelyezés, egy kísérő azonban minden gyermek mellett tartózkodhat egész nap. A szülő, kísérő fotelágyon, matracon, vagy a gyermek mellett alhat, a szoba, kórterem adottságaitól függően. Kísérő bárki lehet, akit a szülő megnevez, akár bébiszitter is, és nemek szerint sem tesznek különbséget. A Perinatális Intenzív Centrum3 (PIC) és a Gyermekgyógyászati Intenzív részlegen nincs lehetőség a 24 órás együtt tartózkodásra, ez azonban megfelel a szakma szabályainak. A PIC részlegen kezelt koraszülöttek szüleinek lehetőségük van a kórház területén „szülői tartózkodókban” elhelyezést kérni. A gyermeksebészeten 4 VIP kórterem van, amelyek térítés ellenében vehetők igénybe. Kivételes esetekben, illetve nagy, tíz év feletti ellátott gyermekek esetében fordulhat elő, hogy a szülő széken kényszerül tölteni az éjszakát.
A Budai Gyermekkórház telephelyén akut ellátás nincs, előjegyzés szerint fogadják a betegeket, így valamennyi, a szülők elhelyezésére felmerülő igényt ki tudnak elégíteni, Mivel egy kezelés itt minden esetben három hétig tart, a szülő elhelyezéséről is mindig gondoskodnak. A pszichiátriai részlegen szakmai okok miatt a gyermekek szülő nélkül vannak elhelyezve, de kérés esetén itt is megengedik a szülő benntartózkodását, többnyire a gyermekkel egy ágyban töltve az éjszakát. Válaszában az igazgató hangsúlyozta, hogy a Budai gyermekkórház aktív ágyainak megszűnésével az akut gyermekgyógyászati betegek elhelyezésének színvonala egyértelműen csökkent.
3.6 A Magyar Református Egyház Bethesda Gyermekkórházában a kapcsolattartást biztosítják, de a szülő elhelyezését az intézmény építészeti adottságaiban rejlő korlátok miatt nehézkesen tudják megoldani. Kapcsolattartással összefüggő panasz nem érkezett írásban, de a korábbi években elvégzett beteg-elégedettségi – valójában szülő-elégedettségi – vizsgálat eredménye azt mutatta, hogy a komfort tekintetében a szülők az időnként kialakuló zsúfoltságot kifogásolták leginkább. Ezt érzékelve a kórházban az esedékes felújítás során nemcsak felújítást, hanem az intimitást jobban előmozdító szobák kialakítását is elvégezték. Az elégedettségi vizsgálat azt is megmutatta, hogy a hozzátartozók, látogatók elsősorban egymást zavarják, amikor nagy számban, különböző időkben jelennek meg a beteg ágyánál. Ezt kezelendő a kórház új látogatási szabályokat vezetett be (a 24 órán át bent tartózkodó hozzátartozón kívül más hozzátartozók csak meghatározott látogatási időben tartózkodhatnak a kórházban), amelyek betartatása azonban nehézkes. 
A szülő elhelyezésével kapcsolatban panasz egy érkezett 2010-ben, az égési részlegen nem tudtak lefekvési lehetőséget biztosítani a szülőnek, aki kifogásolta, hogy a kórteremben lévő szabad ágyakon miért nem alhat. A vizsgálat megállapította, hogy a szabad férőhelyen történő alvás megtiltása szakmailag indokolt és helyes volt. 
Általánosságban mindig az adott osztály fizikai lehetőségei és az aktuális beteglétszám határozza meg, hogy a szülő éjszakai benntartózkodását mennyire komfortosan tudják megoldani. Abban az esetben, ha egy szobában a gyermek mellett az anya van elhelyezve, a másik gyermek mellett az apát nem helyezik el. Ennek okaként az igazgató azt hozta fel, hogy „az apákat éjszakára sem lefektetni, sem ülve altatni nem szerencsés egy olyan intézményben, ahol más, a példabeli apa számára természetesen idegen nő is fekszik a kórteremben, illetve a betegek között több kamaszlány is található”.
Figyelembe kell venni azt is, hogy a beteg gyermekek és csecsemők elhelyezésére szolgáló ágyak gyakran gyermekméretűek, és a kórtermek kialakítása is többnyire ehhez igazodik. Emiatt a felnőttek alvására alkalmas méretű ágyak elhelyezése – a beteghez való előírásszerű hozzáférés biztosításának kötelezettsége miatt – nehézkes. Hiába tartalmazzák a korszerűsítési elképzelések a szülők komfortosabb elhelyezésének terveit, ha az épület építészeti adottságai, méretei ezeknek határt szabnak.
3.7 A Zala Megyei Kórház igazgatója – alapos és problémafelvetéstől sem tartózkodó – válaszában kifejtette, hogy a kérdéskörrel kapcsolatba hozható két osztály – a gyermekgyógyászati és a fül- orr- gégészet – esetében az elmúlt három évben egyetlen panasz volt, amelyet az Egészségbiztosítási Felügyelet nem talált jogosnak. Arra vonatkozóan, hogy a szülőpár mely tagja maradhat a gyermek mellett, nincs általános érvényű előírás, megkötés a kórházban. Mindkét osztályon van lehetőség a szülő kényelmes éjszakai elhelyezésére, ezek azonban az osztályok eltérő fizikai adottságai miatt különböznek. A fül- orr- gégészeten egy külön kórteremben áll rendelkezésre két-két felnőtt és gyerek ágy, de választhat úgy is a szülő, hogy az éjszakát a gyermek kórtermében egy fotelben tölti.  A gyermekosztályon a helyzet ennél is kedvezőbb, mivel új épületben van, és az épület tervezésekor, építésekor figyelembe vették a felmerülő igényt, és az építészeti megoldások közül azt választották, amely e funkció betöltésére is alkalmas.
3.8 A Váci Jávorszky Ödön Kórház főigazgatója előadta, hogy kórházukban, ahová az elmúlt három évben az éjszakai benntartózkodást illetően nem érkezett panasz, hotelszerű elhelyezésre is lehetőség van, térítési díj ellenében. A beteg gyermekek mellett az esetek 95 százalékában marad hozzátartozó, és ők majdnem mind igénybe is veszik a hotelszerű elhelyezést, ezért a kórházban nem jellemző, hogy a szülő széken ülve kényszerüljön az éjszakát eltölteni. A szoptatott, illetve a fogyatékos gyermek szülőjének elhelyezését téríti az OEP. A benntartózkodó szülő elsősorban az anya vagy a nagyanya, tekintettel arra, hogy a kubatúra a férfi hozzátartozók számára nem teszi lehetővé, hogy a férfiak a nőktől elkülönítve tudjanak tisztálkodni. E szabály alól akkor tesznek kivételt, ha a gyermeket a betegsége miatt amúgy is érdemes elkülönítve kezelni.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat. Elsőként azt vizsgáltam, hogy az ügyben érintett szervre kiterjed-e a hatásköröm. 
A törvény a hatóság fogalmával szemben a közszolgáltatást végző szerv fogalmát nem határozza meg, azt az ombudsmani gyakorlat formálta és alakította ki. Az ombudsmani gyakorlat közszolgáltatóknak tekinti a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe.4 A közszolgáltatás a lakosság nagy részét érinti, vagyis a közszolgáltatás tömeges jellegű és általában valamely alapszükségletet elégít ki.
Az egészségügyi ellátórendszer fejlesztéséről szóló 2006. évi CXXXII. törvény 1. § (2) bekezdésének b) pontja szerint egészségügyi közszolgáltatás: a részben vagy egészben a központi költségvetés és az Egészségbiztosítási Alap terhére finanszírozott egészségügyi szolgáltatás. A fentiek alapján az ombudsmani gyakorlat közszolgáltatást végző szervek körébe tartozónak tekinti az egészségügyi intézményeket, amelyekre az ombudsman vizsgálati jogosultsága – az Obtv. hatásköri szabályai értelmében – egyértelműen kiterjed.

II. Az alkotmányos alapjogok és alapelvek tekintetében
Az országgyűlési biztos – amint erre már több jelentésemben is felhívtam a figyelmet – egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alkotmányban kapott mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az országgyűlési biztos következetesen, zsinórmértékként támaszkodik az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazza az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket.5
1. Az Alkotmánybíróság már működése első éveiben elvi éllel állapította meg, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára.6 Az irányadó alkotmánybírósági tézis szerint a jogállamiság elvéből folyó követelmény, hogy a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.7
2. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében az élethez és az emberi méltósághoz való jogot nem egyszerű alapjogként, hanem olyan abszolút emberi jogként határozza meg, melytől senkit nem lehet önkényesen megfosztani, mivel a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen az emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.8
Az Alkotmánybíróság a 8/1990. (IV. 23.) AB határozatban kimondta, hogy az emberi méltósághoz való jog általános személyiségi jog, amelynek egyes fontos eleme az önrendelkezés szabadsága, az önrendelkezéshez való jog. Ugyanebben a határozatban hívta fel a figyelmet arra az Alkotmánybíróság, hogy az önrendelkezési jog – mint az összes ún. különös személyiségi jog – az egyén autonómiáját, az egyéni döntés szabadságát védi. Az Alkotmány külön nem nevesíti a betegjogokat, de az emberi méltósághoz való jogból, és az önrendelkezési jogból levezethetőek. Az egészségügyi törvény betegjogi katalógusa nevesíti – többek között – a beteg emberi méltósághoz való jogát, tájékoztatásához való jogát, és önrendelkezési jogát.
3. A gyermekek védelmének alkotmányos alapja az Alkotmány 67. §-a, eszerint: minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. A védelem és gondoskodás a család, az állam és a társadalom kötelessége. Az alkotmányi felsorolás – ahogyan azt már korábbi jelentéseimben is megállapítottam9 – egyben „rangsornak” is tekinthető: a gyermeknek elsődlegesen a családtól kell a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia, ezt azonban kiegészíti, meghatározott esetben pedig pótolja, helyettesíti az állami intézményvédelmi kötelezettség. 
Az elsődleges családi védelem elősegítése, más szempontból a gyermeknek a családban történő nevelkedéséhez való joga olyan jogosultság, amely egyaránt fakad a vonatkozó nemzetközi dokumentumok rendelkezéseiből10, valamint ezt diktálja a gyermekvédelem alaptézise, a gyermek mindenek felett álló érdekének érvényre juttatása is. Elsődlegesen ugyanis a családban nevelkedés biztosítja a gyermekek személyiségének kibontakoztatását, a testi, szellemi, érzelmi és erkölcsi fejlődését, egészségét felnevelkedését és jólétét. Az állam ennek alapján a megfelelő jogalkotási és jogalkalmazási eszközök igénybevételével segítenie kell a családokat (ezen értve főként a szülőket, adott esetben más közeli hozzátartozókat is) feladatuk teljesítése érdekében.

III. Az ügy érdeme tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa korábbi, OBH 1336/2003. számú vizsgálata során – ugyancsak a Madarász Utcai Gyermekkórház gyakorlata kapcsán – feltérképezte a szülők kórházi jelenléte okozta anomáliákat az intézmény dolgozóinak aspektusából. A korábbi ombudsmani vizsgálat során tett egyes elvi megállapításokat fenntartva, a mostani panaszbeadvány alapján elsődlegesen azt vizsgáltam, hogy a kapcsolattartás lehetőségének biztosítása mellett az érintett egészségügyi intézményekben a folyamatos kapcsolattartás érvényesítése megfelelő, méltó körülmények között zajlik-e. Az átfogó vizsgálat során külön helyszíni vizsgálatot nem folytattam, így a jelentésben foglalt megállapításaimat a megkeresett szervek válaszaiban foglaltakra alapoztam.

1. A kórházi rendelkezések és kapcsolattartás kapcsán
1.1 Kiindulópontként – az irányadó jogszabályi rendelkezéseken megelőzően – érdemes felhívni a figyelmet egy kötelező erővel nem bíró, ajánlásjellegű, ugyanakkor álláspontom szerint előremutató tartalmú és szellemű nemzetközi szakmai dokumentumra, az ún. EACH (European Association of Child Health) Kartára (a továbbiakban: Karta). A kórházban ápolt gyermekek jogait összefoglaló tíz pontból álló Kartát 1988-ban fogadták el, és betartását kívánatosnak tartják valamennyi európai kórház számára, ugyanakkor kizárólag ajánlásnak minősül, nem rendelkezik kötelező erővel. A Karta a következő pontokat tartalmazza:
1. A gyermeket csak akkor utalják kórházba, ha kezelése otthon, illetve egynapos ellátás keretében nem megoldható.
2. A gyermeknek joga van ahhoz, hogy kórházi tartózkodása során állandó szülői kíséret legyen vele.
3.1. A szülő számára elhelyezést kell biztosítani és támogatni kell, hogy maradjon gyermeke mellett.
3.2. A szülőt anyagilag nem terhelheti a kórházi tartózkodás.
3.3. Ahhoz, hogy a szülő részt vehessen a gyermek ápolásában, tájékoztatni kell őt a kórházi munkarendről és támogatni kell aktív részvételét.
4.1. A gyermeknek és szüleinek egyaránt joga van a számára érthető tájékoztatáshoz.
4.2. Mindent meg kell tenni a fizikai és érzelmi fájdalom és stressz elkerüléséért.
5.1. A gyermeknek és szüleinek joga van megfelelő információk birtokában a kezeléssel kapcsolatos döntésekben részt venni.
5.2. Minden gyermeket óvni kell a fölösleges kezeléstől és vizsgálatoktól.
6.1. Gyermekeket kortársaikkal együtt kezeljünk, ne fektessük őket felnőtt kórterembe.
6.2. Ne legyen kor szerint korlátozás a gyermek látogatói között.
7. A gyermeknek joga van játszani, kikapcsolódni és tanulni, a környezetet a korának megfelelő igények szerint alakítsuk ki.
8. A gyermek kezelését, ápolását végző személyzet rendelkezzen mindazon képességekkel melyek alkalmassá teszik a gyermek fizikai, érzelmi és fejlődési szükségleteinek kielégítésére.
9. A gyermek ellátásánál folyamatosságot kell biztosítani.
10. A gyermeket érzékkel, megértéssel és privát szférájára való tekintettel kell kezelni.
Az Országos Gyermekegészségügyi Intézet (a továbbiakban: OGYEI) a közelmúltban vizsgálta az EACH Kartában foglalt ajánlások megvalósulását, fontos szerepet vállalva a gyermekek és serdülők egészségügyi ellátása során felmerülő jogok érvényesítése érdekében. Az OGYEI 2006-ban néhány kiválasztott kórház közreműködésével egy ún. „önértékelő kérdőívet” alakított ki a gyermekek jogai érvényesülésének vizsgálatára, amely a kórházvezetők részére nyújthatott támpontot a fejlesztéseket illetően. A kérdőívek segítségével és 61 hazai gyermekkórház és gyermekosztály vezetőjének közreműködésével felmérést végeztek a gyermekjogok érvényesüléséről egyrészt a kórházi szakemberek, másrészt a szülők és a gyermekek bevonásával.11
A 2006-os OGYEI kutatás a jelen ombudsmani vizsgálat szempontjából lényeges megállapításai a következőek: 
„Az intézmények több mint 88%-ában a szülő a nap 24 órájában a beteg gyermek mellett tartózkodhat.”12 A tanulmányból leszűrhető továbbá, hogy a benntartózkodásért „az esetek kb. 50%-ában fizetni kell. A szülő gyermeke melletti tartózkodásának körülményei is igen változatos képet mutatnak. Optimális esetben külön kórteremben lehet együtt a szülő a gyermekkel, a másik véglet pedig az ágy mellé húzott kisszék. A kérdőívet kitöltők szubjektív megjegyzései alapján látható, hogy a szülők jelenlétének elfogadása is igen változatos képet mutat. Optimális körülmények között a gyermek gyógyulását segíti, és sok terhet vesz le az ápolószemélyzet válláról. Más válaszadók véleménye szerint azonban gond, hogy sok szülő intoleráns, követelőző, nincs tisztában a saját kötelességeivel, nem együttműködő. Azon intézményekben, ahol nincs lehetőség a szülők 24 órás elhelyezésére, a válaszolók elsősorban külső körülményekre (építészeti sajátosság, folyamatban lévő kórházi rekonstrukció, férőhely hiány stb.) hivatkoztak.”13

1.2 Az Egyezmény 3. cikk 2. pontja alapján a részes államok kötelezik magukat arra, hogy a gyermek számára, figyelembe véve szülei, gyámjai és az érte törvényesen felelős más személyek jogait és kötelességeit, biztosítják a jólétéhez szükséges védelmet és gondozást, e célból meghozzák a szükséges törvényhozási és közigazgatási intézkedéseket. Az Egyezmény 24. cikk 1. pontja szerint pedig a részes államok elismerik a gyermeknek a lehető legjobb egészségi állapothoz való jogát, valamint, hogy orvosi ellátásban és gyógyító-nevelésben részesülhessen. Erőfeszítéseket tesznek annak biztosítására, hogy egyetlen gyermek se legyen megfosztva az ezeknek a szolgáltatásoknak az igénybevételére irányuló jogától.
Az Eütv. 11. § (4) bekezdése értelmében a kiskorú betegnek joga van arra, hogy szülője, törvényes képviselője, illetőleg az általa vagy törvényes képviselője által megjelölt személy mellette tartózkodjon. Mindezek értelmében a jogszabályban felsorolt kategóriákba tartozó személyek közül legalább egy személynek a gyermek melletti tartózkodását nem zárhatja ki a kórház. A törvény azonban a tartózkodás körülményeire nézve nem határoz meg minimum szabályokat, azokról az egyes egészségügyi intézmények maguk dönthetnek.
Az Eütv. 11. § (1) bekezdése egyértelművé teszi, hogy a kapcsolattartás joga a fekvőbeteg-gyógyintézetben meglévő feltételektől függően, a betegtársak jogainak tiszteletben tartásával és a betegellátás zavartalanságával összhangban gyakorolható. A meglévő feltételektől függővé tett joggyakorlás – még ha ez a valós állapot korlátait figyelembe vevő megfogalmazás is – a deklarált jogok tényleges gyakorlását relativizálja, így az egyes magyarországi intézményre nézve jelentős eltérést enged.
Az egészségügyi törvény a kapcsolattartás részletes szabályainak megállapítását a házirendre hagyja azzal, hogy az ebben megállapítottak nem korlátozhatják a jog lényeges tartalmát. Szakmai-szervezési okok miatt ugyanakkor lényegében kizárt, hogy valamennyi kórházban és valamennyi ellátott gyermek esetében közel egységes körülmények között zajló, egyben hasonló minőségi szintet elérő kapcsolattartási körülmények legyenek. A szülő éjszakai benntartózkodásának körülményei ebből kifolyólag elsősorban tehát az adott kórház technikai, építészeti paraméterei, továbbá pénzügyi helyzetének függvényében differenciálódnak.
Önmagában nem tekinthető visszásnak, hogy a részletszabályok megállapítását a törvény a házirend hatáskörébe utalja, hiszen a házirend feladata, hogy egy, a beteget megillető konkrét alapjog érvényesülését szolgáló többletgaranciáit, illetve részletszabályait sorolja fel. Ameddig tehát a házirend rendelkezései a keretjogszabályok tartalmával nem ellentétesek, és teljesítik az előírt törvényi minimumot, addig alapvetően helyes, hogy a házirendben szabályozhatóak a kapcsolattartás, illetve benntartózkodás részletes szabályai. 
 Érdemes felhívni a figyelmet ugyanakkor arra, hogy az Eütv.-ben szereplő, a „betegellátás zavartalansága” kitétel a gyakorlatban nagyon tágan is értelmezhető, ezáltal kórházanként, sőt akár osztályonként is más lehet. A kórházi vizitek során általában a hozzátartozónak el kell hagyniuk a kórtermet, hiszen – az Eütv. 25. §. (5) bekezdése alapján – a többi betegnek is joga van ahhoz, hogy a vizsgálatuk során csak azok a személyek legyenek jelen, akiknek részvétele az ellátásban szükséges, illetve azok, akiknek a jelenlétéhez hozzájárultak. Ebben az esetben – egyes zsúfoltabb, nagyobb ágyszámú kórtermekben – a beteg önrendelkezési joga, és a folyamatos kapcsolattartás joga mindenképpen ütközik. 
Összességében elmondható, hogy a kapcsolattartásra vonatkozó törvényi szabályok elnagyoltak, a gyakorlatban legfeljebb alapelvi jelentőségük van, holott ez az alapelvi jelleg a betegek, ezen belül különösen a beteg gyermekek jogainak tényleges és maradéktalan érvényesülése érdekében nem elegendő. A házirend kialakítása során irányadó jogi szabályozás betartása, betartatása az egyes intézmények gyógyító terápiájának különbözősége, az intézmény, osztály építészeti adottságai, és anyagi lehetőségei függvényében jelentősen eltérő lehet. Ennek eredményeként megállapítható, hogy a folyamatos kapcsolattartás lehetősége – a konkrét panaszokon túlmutatóan is – számos intézményben nem megfelelően biztosított. 
A gyermekek kapcsolattartásával és a szülő éjszakai elhelyezésével összefüggésben hangsúlyozni kell, hogy a gyermek korából, fejlettségéből adódóan teljes mértékben igényli a szülői gondoskodást, az esetek nagy részében a jelenlétet is. Nem hanyagolható el továbbá az a tevékeny ápoló munka sem, amelyet a benntartózkodó szülő gyermeke érdekében fejt ki. A szülőket megnyugtatja, hogy gyermekük állapotáról folyamatosan információt kérhet és kaphat, figyelemmel kísérheti a gyógyítás, a róla való gondoskodás menetét és minőségét. A folyamatos kapcsolattartás biztosítottsága, a jelenlét gördülékenysége mind a szülő, mind az ápoló-gyógyító személyzet, mind a gyermek közös érdeke is. A közös érdek megvalósítása, egyrészt kölcsönös kompromisszumokat, másrészt bizonyos viselkedési, magatartási szabályok betartását követeli az ellátottól, a szülőtől és a kórházi személyzettől is.
Egy korábban vizsgált ügyben14 a jogszabályok áttekintését követően arra a következtetésre jutottam, hogy a tételes jogi rendelkezéseknek megfelel az a helyzet, ha a gyermekét szoptató anyát, amennyiben nem kíván vagy tud élni a magasabb szintű elhelyezést biztosító, de térítési díjköteles elhelyezés lehetőségével, akkor egy ülőzsámolyon töltse az éjszakát kezelt gyermeke ágya amellett. Hasonló megállapítás tehető jelen esetben a kórházban benntartózkodó különnemű szülők elhelyezésével, illetve az üresen álló, de más beteg gyermek befogadását szolgáló kórházi ágyakban való elhelyezés tilalmával összefüggésben. 
A vizsgált kórház abban az esetben nem sérti a kapcsolattartás jogát, sem a benntartózkodásra jogosult szülő emberi méltóságát, ha megtiltja, hogy a kórteremben, szobában található más, üres betegágyakra feküdjön a gyermeke mellett tartózkodó szülő. Ez a kórházi magatartás akkor sem minősül aggályosnak, ha a kórház nem tud a tiltással párhuzamosan a szülő bármilyen más ágyban történő elhelyezéséről gondoskodni. A tilalom szakmai, higiénés, és finanszírozási szabályokkal is magyarázható, de mindenekfölött azzal indokolható, hogy a kórház elsődleges funkciója a gyógyítás, és a gyógyításra szoruló betegek ellátására vonatkozó azonnali, halasztást nem tűrő, felkészült rendelkezésre állási kötelezettség. 
Az azonos szobában elhelyezett szülők nemét illető, a házirendben megtalálható korlátozásokkal kapcsolatban ugyanakkor indokolatlannak találom annak az általános tilalmát, hogy férfi nemű hozzátartozó tartózkodjon a gyermek mellett. Az újszülöttet szoptató anyák esetében természetesen kivételesen indokolható, hogy a gyermekkel csak anyák tartózkodhassanak a kórteremben, de még ez a helyzet sem ad okot a kizárólagos tiltásra. Például elképzelhető, hogy az újszülött anyja beteg, ápolásra szorul, esetleg elhunyt, és nincs más női hozzátartozó, aki a gyermekkel maradna. 
Álláspontom szerint a gyermek jogaival ellentétesnek minősül, ha egy később felvett gyermek mellett csak azért nem tartózkodhat bent az apa, mert az azonos kórterembe korábban felvett gyermek mellett az anya tartózkodik. A gyermek egyik legfontosabb alapjoga, hogy szülei, hozzátartozói vele legyenek. Ezzel összefüggésben megjegyzendő, hogy a másik ágyon fekvő gyermek szeméremérzete, és szülőjének joga sem sérül akkor, ha a kórházak paravános, vagy függönnyel történő térelválasztás módszerét alkalmazzák. Számos olyan élethelyzet adódhat, ahol az apa benntartózkodásának komoly indokai lehetnek (pl. az anya hiánya, várandós anya, szülő anya, szoptató anya, beteg anya, gyermeket ápoló anya, szülői felügyelettől megfosztott anya). Az egyetlen szempont, amit a közös elhelyezésnél figyelembe kell venni, az a szülők tisztálkodási körülményeinek biztosítása. Azonban ahogyan arra a vizsgálat során megkeresett egyik kórház15 nyilatkozatából fény derült, szervezéssel, és a kórházak számára egyébként jelentős többletköltséget sem eredményező ütemezéssel (tisztálkodási időszak meghatározása és előtte-utána fertőtlenítés) megoldható. 
Mindezek alapján megállapítom, hogy az a házirendbe foglalt szabályozás, illetve alkalmazott gyakorlat, amely általában tiltja, hogy a felvett gyermek mellett férfi hozzátartozója tartózkodjon, ellentétes az egészségügyről szóló 1997. évi CLIV. törvény 11. § (4) bekezdésében foglaltakkal, továbbá alkalmas arra, hogy a gyermek egészséghez, illetve védelemhez és gondoskodáshoz való jogával összefüggő visszásságot okozzon.
1.3 Az Eütv. 11. § (4) bekezdéséből (hozzátartozók joga az ellátott gyermek melletti folyamatos tartózkodásra) álláspontom szerint nem vezethető le semmilyen komfortfokozatra vonatkozó jogosultság. Az adott kórház tehát azzal, hogy csupán a gyermek ágya melletti széken, sámlin tudja elhelyezni a szülőt, nem jár el törvénysértő módon.
A kórház, mint egészségügyi szolgáltató elsődleges funkciója a gyógyítás, a betegellátás, valamennyi, a kórházban végzett tevékenységet ennek figyelembe vételével kell és lehet végezni. Önmagában a jelenlegi törvényi és más jogszabályi rendelkezések részletezőbb előírásaival sem lenne a gyakorlatban biztosítható valamennyi kórház esetében egy egységes, magas szintű követelményrendszer. A jelenlegi egészségügyi-ellátó rendszer ugyanis egyszerűen nem alkalmas arra, hogy valamennyi intézményében és osztályán a minimális komfortfokozatú elhelyezésen túli, magasabb színvonalú elhelyezést biztosítson. Előremutató kivételek, kezdeményezések tapasztalhatóak ugyan, de a korszerű betegellátás követelményei mellett elvárható emberhez méltó körülmények között való benntartózkodás – egyelőre – inkább a ritka kivételek közé sorolandó. 
Mindez azonban nem jelenti azt, hogy a jogalkotó ne lenne köteles folyamatos lépéseket tenni a beteg gyermek jogainak – így különösen a kapcsolattartás jogának – védelmét elősegítő, ezzel egy időben a benntartózkodás körülményeit standardizáló, emberibbé, méltóbbá tevő jogszabályi környezet kialakítására. A jogalkotó felelőssége álláspontom szerint elsősorban a szemléletváltás alapjainak megteremtésében rejlik: észlelnie kell a jelenlegi helyzet tarthatatlanságát, ezek kiküszöbölése érdekében átalakítani a jogi és financiális környezetet. A revízió ugyanakkor nem feltétlenül csak a szűkebb értelemben vett egészségügyi joganyagot érintheti: történhet egyrészt például azzal, hogy a jövőben átadott kórházak, kórházi osztályok esetében kötelező jellegűvé teszi a szülői benntartózkodás méltó gyakorlati megvalósulását elősegítő építészeti megoldásokat, és ezek tekintetében előír minimumkövetelményeket, kapcsolódó szakmai (építészeti, tervezési) szabályokat határoz meg. Másrészt pedig jelentheti azt is, hogy a gyermek mellett tartózkodó szülő ellátásának és elhelyezésének finanszírozását, térítését egységes jogszabályban, koherens és átlátható rendszerben, letisztult jogi elvek mentén alkotja meg.

2. A hozzátartozói, szülői benntartózkodás finanszírozásával kapcsolatban. 
Az Ebtv. 18. § (6) bekezdése m) pontja szerint nem vehető igénybe az Egészségbiztosítási Alap terhére a biztosított kísérőjének részére az egészségügyi szolgáltató által biztosított szállás és étkezés, kivéve, ha a biztosított a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló törvény szerint fogyatékos személynek minősül. 
Az Ebtv-ben rögzített e főszabály alól kivételt tesz a törvény végrehajtásáról szóló 217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelet (a továbbiakban:Vhr.) 5/B § (2) bekezdése, eszerint az Ebtv. 18. § (6) bekezdésének m) pontja alkalmazásában nem minősül kísérő személynek az ellátásban részesülő biztosított szülője, törvényes képviselője és közeli hozzátartozója, amennyiben a biztosított az ellátás igénybevételének megkezdésekor a 14. életévét nem töltötte be. A szülő, törvényes képviselő és közeli hozzátartozó részére biztosított szállás és étkezés finanszírozása külön jogszabályban foglaltak szerint történik. 
A fentiek alapján az Egészségbiztosítási Alap terhére igénybe vehető, a fogyatékos személynek minősülő biztosított kísérő esetében a szolgáltató által biztosított szállás és étkezés költsége, továbbá az ellátás kezdetekor 14. életévét be nem töltött biztosított szülőjének, törvényes képviselőjének és közeli hozzátartozójának szállása és étkezése.
Az Ebtv. 24. § (4) bekezdése alapján az egészségügyi szolgáltató a biztosított részére annak kezdeményezése alapján – az egészségügyi ellátás szakmai színvonalának érintése nélkül – kiegészítő térítési díj ellenében egyéni igénye szerinti étkezést biztosít. A szolgáltató továbbá az egészségi állapota által nem indokolt, a 14. § (2) bekezdés f) pontja szerinti elhelyezéstől eltérő, az intézmény e célra kijelölt részlegében magasabb színvonalú elhelyezést nyújthat, amennyiben a többletszolgáltatáshoz szükséges feltételek rendelkezésre állnak, a biztosított az egészségügyi szolgáltatónál az ellátást a többletszolgáltatás nélkül is igénybe vehetné, és az egészségügyi szolgáltató a többletszolgáltatás nyújtása mellett a finanszírozási szerződése szerinti kapacitáson folyamatosan és teljes körűen tud ellátást nyújtani.
A finanszírozás módjának részletszabályait az egészségügyi szakellátás társadalombiztosítási finanszírozásának egyes kérdéseiről szóló 9/1993. (V. 2.) NM rendelet (a továbbiakban: NM rendelet) 1. § (13) bekezdése szerint a fent már említett két kategóriába eső kísérők ellátásának finanszírozása napidíjjal történik, amelynek értéke a HBCS súlyszám aktuális forintértékének 0,02-szorosa. Ugyanez a rendelkezés az ellátás finanszírozása tekintetében egy harmadik kísérői körre, a beteg vagy koraszülött gyermekét szoptató anyára is kiterjeszti a finanszírozás e számítási módozatát.16
Már önmagában komoly értelmezési nehézséget okozhat az a jogi megoldás, hogy az Egészségbiztosítási Alapból finanszírozható „kísérők” három különböző kategóriáját három, a jogforrási hierarchiában eltérő szintű jogszabályban határozza meg a jogalkotó:
1.	az Ebtv. rögzíti a fogyatékos személy kísérője ellátásának finanszírozását, 
2.	a Vhr. a tizennégy év alatti ellátott kísérője ellátásának finanszírozási jogalapját,
3.	a szoptatós anya ellátása finanszírozásának módját pedig az NM rendelet csak a fenti két kategória finanszírozásának részletszabályainál, a HBCS súlyszám forintértékének aktuális szorzója meghatározásakor említi, a jogalapot kimondatlanul hagyva. 
E három kategóriát egységesen említve csupán a HBCS Besorolási Kézikönyv szabályai között találhatjuk meg, a besorolási szabályokat pedig az egészségügyi miniszter 8004/2007. (EüK. 11.) EüM tájékoztatója tartalmazza a „kísérő személy ellátása” (99 9690), az „ellátás szoptatás miatt” (99 9691), és az „ellátás 14 éves kor alatti gyermek gyógyulásának segítése miatt” (99 9692) elnevezéssel. 
A vázolt regulációs megoldás a jogalkotásról szóló 2010. évi CXXX. törvény (a továbbiakban: Jat.) 3. §-a szempontjából aggályosnak tekinthető. A Jat. 3. §-a ugyanis alapelvként rögzíti, hogy az azonos vagy hasonló életviszonyokat azonos vagy hasonló módon, szabályozási szintenként lehetőleg ugyanabban a jogszabályban kell szabályozni, a szabályozás nem lehet indokolatlanul párhuzamos vagy többszintű.
Mindezek alapján megállapítom, hogy a tárgyalt kérdésben a finanszírozással érintett alanyi kör eltérő szintű jogszabályokban történő meghatározása akadályozza a szabályozás áttekinthetőségét és követhetőségét, így sérti a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményét. 
A fenti jogszabályok alapján meghatározott speciális alanyi kör, továbbá valamennyi, az ellátás kezdetekor 14. életévét be nem töltött gyermekkel a kórházban bennmaradó szülő lejelentése esetén a kórház egy pontosan meghatározható összeget, napidíjat kap az Egészségbiztosítási Alapból. Ennek összege jelenleg a HBCS súlyszám aktuális forintértékének17 (jelen pillanatban körülbelül 150.000 forint) 0,02-szorosa, tehát hozzávetőlegesen 3000 forint. 
Kijelenthető, hogy a kísérő személyek ellátásakor a finanszírozási díj fedezetet biztosít mind a szülő szállása, mind az étkezése tekintetében. Nincs központi szinten meghatározva, hogy a kórház ebből milyen arányban fordít a szülő étkezésére, mennyit csoportosít a felmerülő egyes költségekre, illetve mennyit költ az éjszakai fekvőhely kialakítására, fenntartására. A jogszabály továbbá – ahogyan az Eütv sem – nem tartalmazza, hogy ebből az összegből a benntartózkodás milyen minimumfeltételeit köteles a kórház biztosítani. 
Az Ebtv. 24. § (4) bekezdése lehetővé teszi, hogy a kórház külön térítési díj ellenében egyéni igény szerint, az egészségügyi ellátás szakmai színvonalának érintése nélkül magasabb színvonalú étkezést és elhelyezést nyújtson bizonyos, a jogszabályban meghatározott egyéb feltételek esetén. A fenti szabályok szerinti finanszírozás (a szállás és étkezés költségének finanszírozása) ebben az esetben is a fenti szabályok szerint zajlik, tehát az Egészségbiztosítási Alapból igénybe vehető az alapszintű elhelyezés költségtérítése akkor is, ha a szülő a magasabb szintű ellátás igénybevételét kéri, és meg is fizeti.
Álláspontom szerint aggályosnak tekinthető, hogy az állam által biztosított finanszírozás mellett a kísérő személy szállásának, éjszakai elhelyezésének minimum feltételei nincsenek rögzítve, így ezek adekvát szakmai kontrollja, számon kérhetősége sem lehetséges.
A valóságban ugyanis ez azt jelenti, hogy az a kórház, amelyik – bármilyen, akár egyéb indokokkal alátámaszthatóan – csupán egy széken helyezi el a szülőt, annak ellenére megkapja a teljes térítési összeget, hogy a szülő étkeztetésének, illetve jelenléte rezsivonzatának együttes összege nem éri el napi szinten a 3000 forintos összeget. A kórházak tehát jelen pillanatban finanszírozási szempontból nincsenek motiválva arra, hogy a szülőnek magasabb szintű elhelyezést nyújtsanak. Hangsúlyozom, hogy a megkeresésekre adott válaszokból ezzel együtt az tűnik ki, hogy az egyes kórházak vezetése és dolgozói együttműködésre törekednek, és belátva a gyermek gondozása és a jelenlét által nyújtott biztonságérzet jótékony hatását, a szülői benntartózkodás körülményeinek javításán fáradoznak. 
A minimális követelményszint meghatározására azért is szükség lenne, mert az OEP főigazgatója által rendelkezésemre bocsátott adatok alapján egyértelmű, hogy növekvő tendenciát mutat e jog érvényesítése. Az Egészségbiztosítási Alap által finanszírozott kísérő személyek elszámolt ellátási napjainak száma 2008-2010 között növekedést mutatott, összesen 16,3 százalékkal emelkedett.18 2008-ban és 2009-ben egy ellátási nap 2920 forintot, 2010-től az ebben az évben teljesített kifizetésekre 3000 forintot jelentett a kórházaknak. Az éves kifizetés összege 2010-ben meghaladta a 486 millió forintot.
Vizsgálatom során észleltem egy – részben az Eütv. fogalommagyarázatának hiányából adódó – elvi jelentőségű és súlyos finanszírozási következményekkel is járó ellentmondást a finanszírozási jogszabály előírása, valamint az Egyezmény rendelkezései között. Az Egyezmény 1. cikkének értelmében gyermeknek az a személy minősül, aki tizennyolcadik életévét nem töltötte be, kivéve, ha a reá alkalmazandó jogszabályok értelmében nagykorúságát már korábban eléri. Az Egyezmény már idézett 24. cikke alapján pedig a részes államok elismerik a gyermeknek a lehető legjobb egészségi állapothoz való jogát, valamint, hogy orvosi ellátásban és gyógyító-nevelésben részesülhessen. Az egyes részes államoknak erőfeszítéseket kell tenniük annak biztosítására, hogy egyetlen gyermek se legyen megfosztva az ezeknek a szolgáltatásoknak az igénybevételére irányuló jogától.
Az Egyezmény szerint a gyermeket illető jogok valamennyi, 18. életévét be nem töltött gyermeket azonos módon illetnek meg: valamennyi 18. életévét be nem töltött személy gyermeknek számít. Alapvetően ez a korhatári előírás határozza meg a kiskorúság, valamint a nagykorúság szabályozását a magyar jogrendszerben is. Természetesen az egyes jogágakban léteznek a gyermekkorú személy korára reflektáló differenciált szabályok, pl. a Polgári Törvénykönyvben szabályozott, a 18. életév előtti nagykorúvá válás esete, vagy a büntetőjog illetve a büntetés-végrehajtási jog különleges, a gyermekek életkora függvényében változó kategóriái. Kijelenthető azonban, hogy a magyar jogrendszerben is főszabály szerint kiskorúnak számít minden 18. életévét be nem töltött személy.  
Az Eütv. a szülő benntartózkodását deklaráló szakaszában nem a gyermek, hanem a kiskorú fogalmát használja, tehát a kiskorú betegnek van joga arra, hogy hozzátartozója folyamatosan mellette tartózkodjon kórházi ellátása során. Az Eütv. nem határozza meg a kiskorú fogalmát, továbbá nem is hív fel más jogszabályt sem magyarázatként. A törvény egy másik szakaszában azonban (Eütv. 14. § (2) bekezdés) úgy rendelkezik, hogy az adott szabályt a 16. életévét betöltött kiskorú személy esetében is alkalmazni kell. Mindebből az következik, hogy az Eütv. által alkalmazott „kiskorú” fogalom nem csak a 14. életévét be nem töltött gyermekekre vonatkozik. Az Alkotmány 67. § (1) bekezdéséből kiindulva rögzíthető, hogy a szülő, illetve a hozzátartozó folyamatos benntartózkodásának joga valamennyi gyermeket, azaz valamennyi 18. év alatti személyt megillet. A hatályos finanszírozási jogszabályok azonban csak azon gyermekek szüleinek a benntartózkodását rendelik finanszírozni, akik a kórházi ellátásuk megkezdésekor még nem töltötték be a 14. életévüket.
Mindezek alapján álláspontom szerint a gyermek gondoskodáshoz és védelemhez való jogával összefüggő visszásságot, a jogsérelem közvetlen veszélyét okozza, hogy a 14 év feletti gyermekek szüleinek benntartózkodását az állam semmilyen módon nem támogatja, nem téríti. Az intézményben természetesen ebben az esetben sem akadályozható meg ugyan a szülő, illetve hozzátartozó jelenléte. A kórház azonban hátrányosabb helyzetbe kerülhet a finanszírozás hiányában akkor, ha 14. életév feletti gyermek szülőjét jelenti le, illetve nincs lehetősége lejelenteni, ami – minthogy nehezen ellenőrizhető – már könnyen jogelkerülő, vagy jogszabálysértő gyakorlathoz is vezethet.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása és megelőzése, valamint az országosan egységes jogalkalmazás érdekében
1.	az Obtv. 25. §-a alapján felkérem az egészségügyért felelős nemzeti erőforrás minisztert, hogy – az érintett szaktárcákkal együttműködésben –
a)	kezdeményezze a kísérő személyek ellátásának finanszírozására vonatkozó joganyag egységes, azonos jogforrási szintű jogszabályban történő megfogalmazását;
b)	az esetleges visszaélések megelőzése, valamint valamennyi gyermekkorú, azaz 18 év alatti ellátott kísérője benntartózkodásának biztosítása érdekében gondoskodjon a szükséges finanszírozási háttér megteremtéséről;
c)	a szükséges részletszabályok kialakításával határozza meg annak a minimális elhelyezési szintnek a paramétereit (minimumkövetelmények), amelyet az Egészségbiztosítási Alap terhére igénybe vett finanszírozásból a szülő szállására kell fordítani, a jövőben kivitelezni kívánt fejlesztésekre tartalékolni;
d)	tekintse át és vizsgálja meg annak lehetőségét, hogy mely jogszabályok módosításával érhető el, hogy egy jövőben újonnan vagy átalakítva átadott gyermekkórház, gyermekeket ellátó kórházi osztály tervezésekor és kivitelezésekor a szülő benntartózkodásának méltó, higiénikus, és a gyermekek ellátását nem veszélyeztető megoldások legyenek csak alkalmazhatók.
2.	az Obtv. 21. § (1) bekezdésében alapján felkérem az érintett kórházak igazgatóit, hogy – amennyiben szükséges, akkor az intézmény házirendjének felülvizsgálata mellett – a felvett gyermek férfi hozzátartozója számára is biztosítsák a benntartózkodás lehetőségét, ennek elősegítése céljából pedig alakítsanak ki olyan körülményeket, hogy – más betegek esetleges zavarását is elkerülve – a gyermek bármelyik szülője dönthessen a folyamatos benntartózkodás mellett.

Budapest, 2011. október 7.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet
1 http://www.madarasz.hu/formatum/betegtajekoztato.html 
2 http://www.madarasz.hu/formatum/bemutatkozas.html 
3 A PIC olyan intenzív osztály, ahol a születés utáni időszakban létrejött betegségeket, a koraszülötteket látják el.
4 Vö. OBH 6501/2001 számú jelentés
5 Jellemzően az ún. szükségességi-arányossági tesztet, a nem alapvető joggal összefüggő hátrányos megkülönböztetés esetén az ésszerűségi tesztet, a tulajdonjog korlátozása esetén pedig közérdekűségi tesztet.
6 9/1992. (I. 30.) AB határozat, ABH 1992, 59, 65.
7 56/1991. (XI. 8.) AB határozat, ABH 1991, 454., 456.
8 Vö. 64/1991. (XII. 17.) AB határozat, ABH 1991,
9 OBH 2057/2008, OBH 2223/2008, AJB 3432/2009.
10 A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény 18. cikke szerint biztosítani kell „annak az elvnek az elismertetését, amely szerint a szülőknek közös a felelősségük a gyermek neveléséért és fejlődésének biztosításáért. A felelősség a gyermek neveléséért és fejlődésének biztosításáért elsősorban a szülőkre, illetőleg, adott esetben a gyermek törvényes képviselőire hárul. Ezeket cselekedeteikben mindenekelőtt a gyermek mindenek felett álló érdekének kell vezetnie. Az Egyezményben említett jogok biztosítása és előmozdítása érdekében a részes államok megfelelő segítséget nyújtanak a szülőknek és a gyermek törvényes képviselőinek a gyermek nevelésével kapcsolatban reájuk háruló felelősség gyakorlásához, és gondoskodnak gyermekjóléti intézmények, létesítmények és szolgálatok létrehozásáról.”. 
11 A kérdőíves vizsgálatot a HPH-CA munkacsoport nemzetközi vizsgálattá terjesztette ki 2009 folyamán. A hazai kérdőívek feldolgozása folyamatban van. Az OGYEI a „Közös Kincsünk a Gyermek” Nemzeti Csecsemő- és Gyermekegészségügyi Program keretében végzi ezt a tevékenységét.
12 Kovács Zsuzsanna dr., Árki Ildikó dr., Mramurácz Éva dr. A gyermek jogai a kórházban – Országos felmérés 2006, in: Gyermekgyógyászat, 2007; 58: 6. szám 445. o. 
13 U.ott.
14 Lásd AJB 1687/2010. számú ügy.
15 Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórháza és Észak-budai Egyesített Kórházai, 2011.06.29-én írt válaszleveléből
16 A 9/1993. (V. 2.) NM rendelet 1. § (13) bekezdése alapján a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 18. §-a (6) bekezdésének m) pontja szerinti fogyatékos személy kísérője, a beteg vagy koraszülött gyermekét szoptató anya, továbbá az ellátásban részesülő, az ellátás igénybevételének megkezdésekor a 14. életévét be nem töltött biztosított szülője, törvényes képviselője és közeli hozzátartozója ellátásának finanszírozása napidíjjal történik, amelynek értéke a HBCs súlyszám aktuális forintértékének 0,02-szorosa.
17 Ez 2009-ig 146.000 forint volt, 2009. óta lebegő finanszírozás van. Egy HBCS forintértéke ma a tervezett fekvőbeteg kassza értékének és az éves fekvőbeteg esetszámnak a hányadosa. A HBCS súlyszám aktuális forintérték meghatározásának jogalapja a 43/1999. (III.3.) Kormányrendelet 6.§ (2) bekezdés b) pontja. Erre hivatkozással közleményben határozzák meg, hogy egy súlyszám mennyibe kerül, utoljára erre a Hivatalos Értesítő 2010. évi 104. számában (15316. oldal) közölve került sor.
18 2008-ban 32892 eset, 143205 nap; 2009-ben 39199 eset, 162 594 elszámolt nap, 2010-ben 41 026 eset, 166530 elszámolt nap. Forrás: EOP