Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 559/2010. számú ügyben
(Kapcsolódó ügy az AJB-7402/2009.)

Előadó: dr. Bene Beáta
Az eljárás megindulása
Óvodáskorú gyermekét egyedül nevelő panaszos fordult hozzám, beadványában előadta, hogy gyermeke óvodájában csoportpénz szednek, miután anyagi körülményei miatt ezt nem tudta befizetni, az óvónő tanácsára az önkormányzathoz fordult támogatásért. A polgármester a csoportpénz összegének megfelelő szociális támogatásban részesítette, amelyet a panaszos az óvónőnek átadott, mivel úgy tájékoztatták mind az óvodában, mind a polgármesteri hivatalban, hogy a csoportpénz megfizetése a szülők kötelessége.
Figyelemmel arra, hogy a beadványban foglaltakkal kapcsolatban felmerült a jogállamiság elvéből levezethető joggal való visszaélés tilalmába, továbbá az oktatáshoz és a szociális biztonsághoz való jogok sérelmének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam.
Az ügy körülményeinek feltárása érdekében tájékoztatást kértem az óvodát fenntartó önkormányzat polgármesterétől.

A megállapított tényállás
A panaszos a szárligeti polgármesteri hivatalban 2009. november 12-én szociális támogatást igényelt, amelynek indokolásául előadta, hogy gyermekeit egyedül neveli és anyagi helyzete nem teszi lehetővé az óvodai csoportpénz megfizetését, a megfizetés érdekében átmenti segély kért.
A polgármester határozatában még aznap 6000 Ft összegű átmenti segélyt állapított meg a kérelmező részére, amelyet másnap ki is fizettek. 
Megkeresésemre a polgármester tájékoztatott arról, hogy az óvodai oktatás ingyenességének elismerése mellett és ettől függetlenül valóban szednek önkéntes alapon csoportpénzt az intézményben, ám nem az alaptevékenység körébe tartozó kiadások finanszírozására. A polgármester válasza nem tért ki arra, hogy a tárgyalt pénzösszeget az óvoda milyen célra és döntés alapján kérte.
A polgármester tájékoztatott arról is, hogy mivel a központi költségvetés által biztosított normatívák nem fedezik a feladatellátást, ezért az intézményfenntartók saját költségvetésükből vagy egyéb forrásokból kénytelenek finanszírozni az ellátás folyamatosságát. Ilyen kiegészítés például az alapítvány működtetése, vagy a csoportpénz szedés.
Válaszában a polgármester jelezte, hogy a panaszos anyagi helyzete önmagában is elegendő indok lett volna az egyszeri segélyezésre, függetlenül attól, hogy azt milyen formában fordítja gyermekeire, utalt arra is, hogy „(...) amennyiben a szociálisan rászoruló személyek támogatása hiba, úgy elismerjük hibánkat”.

A vizsgált alkotmányos jogok
A jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság és a tisztességes eljárás követelménye, valamint a joggal való visszaélés követelménye: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” (Alkotmány 2. § (1) bek.)
Szociális biztonsághoz való jog: A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg. (Alkotmány 70/E. § (1) – (2) bek.)
Művelődéshez (oktatáshoz) való jog: „A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot. A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg.” (Alkotmány 70/F. § (1) - (2) bek.)

Az alkalmazott jogszabályok
A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (Kot.)
A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet
A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény (Szt.)

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint az ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Tekintettel arra, hogy az ügyben sérelmezett szerv a polgármester, képviselte képviselő-testület, amelyet az önkormányzati feladat- és hatáskörök illetnek meg, tehát az Obtv. 29. § (1) bekezdésének g/ pontja értelmében a képviselő-testület közigazgatási feladatot ellátó szerv, ezért eljárásának vizsgálata az ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
A vizsgálatom során a törvény által rendelkezésemre álló eszközök nem alkalmasak a panaszosnak adott szóbeli tájékoztatással és a polgármester által adott válaszban szereplő állítások között fennálló ellentmondások tisztázására, vagyis arra, hogy a panaszos szerint mind az óvónő, mind a hivatal alkalmazottja a csoportpénz kötelező befizetéséről adott tájékoztatást, ezzel szemben a polgármester a csoportpénz befizetésének önkéntes teljesítését hangsúlyozta.

II. Az ügy érdeme tekintetében
1. Az oktatási intézményekben igénybe vett szolgáltatások költségeinek viselése és az önkormányzat kötelező feladatainak finanszírozása
Amint azt az AJB 5712/2009. számú jelentésemben kifejtettem az oktatási intézmények a nevelési, pedagógiai program megvalósítását szolgáló rendezvények költségeinek megtérítését a szülőktől nem kérhetik, ha azonban az oktatási intézmény által szervezett program nem része a nevelési, pedagógia programnak akkor a szülők írásbeli nyilatkozatát szükséges beszerezni a költségek viseléséről. Az e szabállyal ellentétes gyakorlat a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével és tisztességes eljárással, a művelődéshez (oktatáshoz) való alapvető jogokkal összefüggő visszásságot okoz. E jelentésemben leszögezett álláspontom szerint, ha szülő a nyilatkozatában foglaltak ellenére az óvoda által szervezett, de a nevelési, pedagógia program részét nem képező rendezvényt nem finanszírozza, a tartozás összege tőle ekkor sem követelhető. 
Az önkormányzatok kötelező feladatainak finanszírozásával összefüggésben az Alkotmánybíróság már több alkalommal állást foglalt. Döntéseiben leszögezte, hogy a törvényhozó a törvényben meghatározott önkormányzati feladatok ellátásának gazdasági feltételeit megfelelő saját bevételi források és feladatarányos állami támogatás útján köteles biztosítani, a saját bevételi források és az állami támogatás meghatározásának módjára, mértékére, a saját bevételek és az állami támogatás arányára nézve az Alkotmány további rendelkezéseket nem tartalmaz. Az Alkotmánybíróság a 2/1997. (I. 22.) AB határozatában értelmezte az Alkotmány 44/A. § (1) bekezdés c) pontjában foglalt kötelezettség tartalmát: „Az Alkotmány e rendelkezéséből a törvényhozó számára az a kötelezettség származik, hogy a helyi önkormányzatoknak törvényben előírt, kötelezően ellátandó feladatok ellátásához szükséges pénzeszközökről – megfelelő saját bevételi források, illetőleg e feladatokkal arányban álló állami támogatás meghatározásával – köteles gondoskodni. Az Alkotmány e rendelkezése alapján az Országgyűlés szabadon dönt arról, hogy miként gondoskodik a törvényben előírt feladatok ellátásának anyagi fedezetéről. A helyi önkormányzatok kötelezően ellátandó feladataihoz szükséges anyagi fedezetet az Országgyűlés a saját bevételi források és a központi költségvetési hozzájárulások – törvényben, az Ötv.-ben, a helyi adókról szóló törvényben, a kötelező feladatot előíró ágazati törvényekben, valamint a költségvetési törvényekben meghatározott – komplex rendszerén keresztül biztosítja. A saját bevételeknek és állami költségvetési hozzájárulásoknak ez a rendszere kell, hogy biztosítsa a törvényben előírt feladatok ellátásához szükséges pénzügyi fedezetet az önkormányzatok számára.” (ABH 1997, 27., 31.) 
A polgármester által kifejtett és a vizsgálat során fent ismertetett álláspontja – miszerint a csoportpénz megfizetését nem az alapfeladat ellátására gyűjtötték az intézményben – nem fogadható el. Tájékoztatásában éppen a polgármester fejti ki, hogy a normatív támogatás kiegészítését célozza a csoportpénz, a központi normatíva pedig az önkormányzati feladatok ellátásának részbeni fedezetét biztosítja.

2. Szociális ellátás nyújtása
A szociális biztonsághoz való jog érvényesülése részben a társadalombiztosításon, másrészt a társadalombiztosításhoz nem kapcsolódó ellátási formákon keresztül valósul meg. Ez utóbbiak közé tartozik a rászorulókról való gondoskodás, amelynek törvényi kereteit a szociális igazgatásról és szociális ellátásról szóló 1993. évi III. törvény határozza meg, viszonyítási alapja a rászorultság, illetve az ennek alapját képező jövedelem. Az Szt. 25. §-a határozza meg azokat az ellátási formákat, amelyek a szociális alapellátás körébe tartoznak, s mint ilyenek a helyi önkormányzat által kötelezően ellátandó feladatok. E szakasz (3) bekezdésének b/ pontja értelmében a települési önkormányzat képviselő-testülete az e törvényben, illetve az önkormányzat rendeletében meghatározott feltételek szerint átmeneti segélyt állapít meg. Az átmeneti segéllyel kapcsolatos általános szabályokat a törvény 45. §-ában szabályozza. 
A létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe került, valamint időszakosan vagy tartósan létfenntartási gonddal küzdő személyek részére a képviselő-testület a rendeletében meghatározott átmeneti segélyt nyújt, amely adható alkalmanként és havi rendszerességgel. Az alkalmankénti segély gyógyszertámogatásként, illetve az egészségbiztosítás által nem vagy csak részben támogatott egészségügyi szolgáltatás díjaként is megítélhető. A havi rendszerességgel adott átmeneti segély jövedelemkiegészítő támogatásként, rendszeres nevelési támogatásként, továbbá az önkormányzat rendeletében meghatározott más ellátási formaként is nyújtható. Kimondva azt is, hogy elsősorban azokat a személyeket indokolt átmeneti segélyben részesíteni, akik önmaguk, illetve családjuk létfenntartásáról más módon nem tudnak gondoskodni, vagy alkalmanként jelentkező többletkiadások, különösen betegség, elemi kár miatt anyagi segítségre szorulnak. A segély nyújtásának további feltételeiről előírást a törvény nem tartalmaz, azokat az önkormányzatok rendeletükben határozzák meg.
Szárliget képviselő-testülete a felnőtt korúakra vonatkozó szociális gondoskodás helyi szabályairól szóló 2/2006. (01. 23.) sz. rendeletében szabályozta a helyi viszonyoknak megfelelően a részletes szabályokat. A képviselő-testület a rászorultság feltételként a törvényi jövedelem határt állapította meg, valamint meghatározta az adható segély keretét 1000 – 10.000 Ft-ban és döntési hatáskörét a polgármesterre ruházta át. A polgármester a benyújtott kérelemben foglalt indokolás és jövedelem igazolások alapján egyszeri támogatásként 6000 Ft támogatást állapított meg.
A csatolt iratok alapján megállapítom, hogy a panaszos az átmeneti segély jogosultsági feltételeinek rászorultsága, jövedelmi viszonyai alapján megfelelt. 

III. Alapvető jogok tekintetében
Az Alkotmánybíróság állást foglalt a művelődéshez (oktatáshoz) való jog kérdésében. Kimondta a 18/1994. (III. 31.) AB határozatában, hogy az Alkotmány 70/F. §-a értelmében a Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot, mégpedig a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával. A Kot. ezt egészítette ki az óvodai nevelés ingyenességével.
Az állampolgárok tanuláshoz való jogát az állam intézményfenntartói kötelezettsége alapozza meg, amelynek keretében az államnak mindenki számára – hátrányos megkülönböztetés nélkül – biztosítania kell e jog gyakorlását lehetővé tevő szervezeti és jogszabályi feltételeket.
Az Alkotmánybíróság a szociális biztonsághoz való joggal összefüggésben az Alkotmány 70/E. §-a kapcsán a 28/1994. (V. 20.) AB határozatában azt mondta ki, hogy „a szociális jogok megvalósítása a megfelelő intézmények létrehozása mellett az igénybevételükkel kapcsolatos alanyi jogok révén történik, amelyeket a törvényhozásnak kell meghatároznia.” Az Alkotmánybíróság előző álláspontját a 32/1998. (VI. 25.) számú határozatában kiegészítette azzal, hogy „az Alkotmány 70/E. §-ában meghatározott szociális biztonsághoz való jog a szociális ellátások összessége által nyújtandó olyan megélhetési minimum állami biztosítását tartalmazza, amely elengedhetetlen az emberi méltósághoz való jog megvalósításához.”
Az Alkotmánybíróság a 31/1998.(VI. 21.) számú döntésében a joggal való visszaélés tilalmát fejtette ki. „A Magyar Köztársaság Polgári Törvénykönyvéről szóló 1959. évi IV. törvény 5. §-ának (1) bekezdése szerint: „A törvény tiltja a joggal való visszaélést.” Ugyanezen § (2) bekezdése pedig kimondja: „Joggal való visszaélésnek minősül a jog gyakorlása, ha az a jog társadalmi rendeltetésével össze nem férő célra irányul, különösen ha a nemzetgazdaság megkárosítására, a személyek zaklatására, jogaik és törvényes érdekeik biztosítására vagy illetéktelen előnyök szerzésére vezetne.”
Az Alkotmánybíróság rámutat: a demokratikus jogállamokban - így hazánkban is - a joggal való visszaélés tilalmának érvénye nem szorítkozik egyetlen jogágra, hanem e tilalom - az egyes jogágak sajátosságaitól függő formában - az egész jogrendszerben érvényre jut. A Magyar Köztársaságban az említett tilalomnak az egész jogrendszerre kiterjedő általános érvénye közvetlenül az Alkotmány 2. §-ának (1) bekezdéséből vezethető le.
A kifejtetteknek megfelelően érvényesül a joggal való visszaélés tilalma a közjogban is, ahol e tilalom egyaránt irányadó a jogalkotó szervek, a jogalkalmazó szervek, illetőleg az ügyfelek magatartására.”
Mindezekből az a következtetés vonható le, hogy alkotmányellenes az a döntés is, amely azért ütközik a joggal való visszaélés tilalmába, mert a jogalkalmazó valamely jogintézményt nem annak jogrendszeren belüli rendeltetése szerinti célra használt fel.
Álláspontom szerint az óvodai szolgáltatások biztosítása az önkormányzat kötelező feladata, ennek finanszírozására szolgál a központi költségvetés szerint biztosított normatíva és az önkormányzat egyéb e célra előirányzott forrása. E feladatának biztosításáról az önkormányzat költségvetési tárgyú rendeleteinek elfogadásával dönt. 
Az átmeneti segély nyújtásának feltételeit és forrásait az Szt-ben meghatározott keretek között szintén az önkormányzat határozza meg rendeletében, a segély rászorultsági alapon nyújtható pénzbeli szociális ellátás, amelyet az arra jogosult kaphat, aki önmaga, illetve családja létfenntartásáról más módon nem tud gondoskodni, vagy alkalmanként jelentkező többletkiadások, különösen betegség, elemi kár miatt anyagi segítségre szorul.
A vizsgált ügyben a polgármester a szociális ügyekben átruházott hatáskörében eljárva a képviselőt testület kötelező önkormányzati feladat ellátásának forrását úgy biztosította, hogy az intézményi szolgáltatást igénybevevőnek nyújtott szociális támogatást az intézmény által ellátandó feladat finanszírozása helyett.
Mindezekből következően megállapítom, hogy a polgármester a csoportpénz befizetése céljából nyújtott átmeneti segélyezéssel kapcsolatos eljárása a jogállamiság elvéből eredő joggal való visszaélés tilalmával, a szociális biztonsághoz és a művelődéshez való joggal összefüggő visszásságot okozott.

Intézkedésem
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem, hogy
– a képviselő-testület tekintse át az intézmény rendelkezésére álló források ismeretében az önkormányzat fenntartásában lévő óvoda alaptevékenysége körébe tartozó gyakorlat mibenlétét, annak érdekében, hogy a nevelési programban, illetve a pedagógiai programban foglaltakat kizárólag az intézményi költségvetés terhére hajtsák végre.
– felkérem továbbá a polgármestert, tegye meg a szükséges intézkedéseket, annak érdekében, hogy az oktatási intézmények vezetői a jövőben a szülőkre háruló fizetési kötelezettség esetén a jogszabályokban foglaltaknak megfelelően járjanak el.

Budapest, 2010. január 14.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Alkalmazott jogszabályok:
A szociális igazgatásról és szociális ellátásokról szóló 1993. évi III. törvény
45. § (1) A települési önkormányzat képviselő-testülete a létfenntartást veszélyeztető rendkívüli élethelyzetbe került, valamint időszakosan vagy tartósan létfenntartási gonddal küzdő személyek részére a rendeletében meghatározott átmeneti segélyt nyújt. Átmeneti segély pénzintézeti tevékenységnek nem minősülő kamatmentes kölcsön formájában is nyújtható.
(2) Az átmeneti segély esetén az ellátás megállapításánál figyelembe vehető egy főre számított havi családi jövedelemhatárt az önkormányzat rendeletében úgy kell szabályozni, hogy az az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegénél, egyedül élő esetén annak 150%-ánál alacsonyabb nem lehet.
(3) Az átmeneti segély adható alkalmanként és havi rendszerességgel. Az alkalmankénti segély gyógyszertámogatásként, illetve az egészségbiztosítás által nem vagy csak részben támogatott egészségügyi szolgáltatás díjaként is megítélhető. A havi rendszerességgel adott átmeneti segély jövedelemkiegészítő támogatásként, rendszeres nevelési támogatásként, továbbá az önkormányzat rendeletében meghatározott más ellátási formaként is nyújtható.
(4) Elsősorban azokat a személyeket indokolt átmeneti segélyben részesíteni, akik önmaguk, illetve családjuk létfenntartásáról más módon nem tudnak gondoskodni, vagy alkalmanként jelentkező többletkiadások, különösen betegség, elemi kár miatt anyagi segítségre szorulnak.
(5) A fővárosban - ha a fővárosi önkormányzat és a kerületi önkormányzat másként nem állapodik meg - a hajléktalanok átmeneti segélyezése a fővárosi önkormányzat feladata.

A felnőtt korúakra vonatkozó szociális gondoskodás helyi szabályairól szóló Szárliget Község Képviselő-testületének 2/2006. (01.23.) sz. rendelete (a 2/2007 (01.19.) sz. Rendelettel egységes szerkezetben) 
Átmeneti segély
10.§ (1) Egyszeri vagy meghatározott időtartamra, de legfeljebb 3 hónapra szóló és havi rendszerességgel fizetendő átmeneti segély állapítható meg annak a
a) személynek, akinek családjában az egy főre jutó jövedelem legfeljebb az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének 100%-a, 
b) annak az egyedül élő személynek, akinek jövedelme az öregségi nyugdíj mindenkori legkisebb összegének legfeljebb 150%-a.
(2) Az egy alkalomra szóló átmeneti segély összege legalább 1.000.- Ft, de legfeljebb 10.000.- Ft lehet.
(3) A havi rendszerességgel megállapított átmeneti segély össze legalább 1.000.- forint, de legfeljebb 10.000.- forint lehet.
(4) Átmeneti segély természetbeni és pénzbeni ellátásként egyaránt nyújtható. Természetbeni ellátást kell megállapítani akkor, ha
a) a kérelem erre irányul vagy
b) a természetbeni juttatás a kérelmező nyilatkozata alapján számára előnyösebb.
(5) A természetben nyújtott átmeneti segély formája élelmiszercsomag, élelmiszervásárlási utalvány, tüzelővásárlási utalvány, tüzelőanyag vagy a segély meghatározott célra történő átutalása – ide értve a személyes gondoskodás körébe tartozó ellátás térítési díját is – lehet.
(6) Az átmeneti segély megállapításáról első fokon a polgármester dönt.

A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény
2. § (1) A közoktatás magában foglalja az óvodai nevelést, az iskolai nevelést és oktatást, valamint a kollégiumi nevelést. Az iskola a szakképzésről szóló törvényben foglalt feltételekkel vehet részt a szakképzés feladatainak megvalósításában. Az óvoda, az iskola és a kollégium az e törvényben meghatározottak szerint vehet részt a pedagógusképzésben és a pedagógus-továbbképzésben.
(2) A közoktatás intézményeiben - e törvény rendelkezéseinek megfelelően - mindenki nevelésben és oktatásban részesülhet.
3. § (1) E törvény rendelkezéseinek megfelelően a közoktatás szakmailag önálló nevelési intézményei az óvodák, nevelési-oktatási intézményei az iskolai végzettséget, szakképesítést igazoló bizonyítvány kiadására jogosult iskolák, továbbá az alapfokú művészetoktatási intézmények és a kollégiumok.
(3) Az állam az ingyenes és kötelező általános iskoláról az állami szervek és a helyi önkormányzatok intézményfenntartói tevékenysége, illetve az állami, a helyi önkormányzati feladatellátás keretében gondoskodik. E törvény szerint ingyenes továbbá az óvodai nevelés, az óvodai nevelést és az iskolai nevelést és oktatást kiegészítő pedagógiai szakszolgálatok igénybevétele, továbbá a gimnáziumi, a szakközépiskolai, a szakmunkásképző iskolai, a szakiskolai nevelés és oktatás, valamint a kollégiumi ellátás.
4. § (7) A közoktatás szervezésében, irányításában, működtetésében, feladatainak végrehajtásában közreműködők döntéseik, intézkedéseik meghozatalakor a gyermek mindenekfelett álló érdekét veszik figyelembe. A közoktatásban a gyermek mindenekfelett álló érdeke különösen, hogy
a) az e törvényben meghatározott szolgáltatásokat megfelelő színvonalon biztosítsák részére oly módon, hogy annak igénybevétele ne jelentsen számára aránytalan terhet,
114. § (1) A helyi önkormányzatok és az állami szervek által fenntartott nevelési-oktatási intézményekben, továbbá a helyi önkormányzati feladatellátás keretében ingyenesen igénybe vehető szolgáltatások:
a) az óvodában
- az óvodai foglalkozások [24. § (1) bekezdés] szükség esetén logopédiai, dyslexia-megelőző foglalkozás, a sajátos nevelési igényű gyermeknek napi két óra felzárkóztató foglalkozás,
- a gyermekek rendszeres egészségügyi felügyelete,
- az óvoda létesítményeinek, eszközeinek használata az ingyenes szolgáltatások igénybevételéhez;
 (4) Az ingyenes szolgáltatások körében a nevelési program, a pedagógiai program végrehajtásához kapcsolódó, a mindenki számára előírt tananyag megismerését, feldolgozását, a mindennapi testedzést szolgáló, intézményen kívüli kulturális, művészeti, sport- vagy más foglalkozást, kirándulást, erdei iskolát a nevelési-oktatási intézmény költségvetésének terhére lehet megszervezni. Az iskolaszék - annak hiányában az iskolai szülői szervezet (közösség) és az iskolai diákönkormányzat - meghatározhatja azt a legmagasabb összeget, amelyet a nevelési-oktatási intézmény által szervezett, nem ingyenes szolgáltatások körébe tartozó program megvalósításánál nem lehet túllépni.
115. § (3) A gyermek, tanuló a nevelési-oktatási intézményben igénybe vett étkezésért jogszabályban meghatározottak szerint térítési díjat fizet.
116. § (1) A helyi önkormányzatok és az állami szervek által fenntartott nevelési-oktatási intézményekben, továbbá a helyi önkormányzati feladatellátás keretében tandíjért igénybe vehető szolgáltatások:
c) az óvodában, az iskolában, a kollégiumban a nevelési, illetőleg a pedagógiai programhoz, a helyi tantervhez (alaptevékenységhez) nem kapcsolódó nevelés és oktatás, valamint az ezzel összefüggő más szolgáltatás;

A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet
3. § (1) A nevelési-oktatási intézmény köteles a gyermek, továbbá a tizennyolc év alatti és a gondnokság alatt álló (a továbbiakban a tizennyolc év alatti és a gondnokság alatt álló együtt: kiskorú tanuló) tanuló szülőjét értesíteni gyermeke óvodai, iskolai, kollégiumi felvételével, az óvodai elhelyezés, a tanulói jogviszony és a kollégiumi tagsági viszony megszűnésével, a gyermek, tanuló fejlődésével, tanulmányi előmenetelével kapcsolatos döntéséről, a működés rendjéről, továbbá minden olyan intézkedésről, amire jogszabály az értesítést előírja.
(2) A gyermek, a kiskorú tanuló szülőjének írásbeli nyilatkozatát be kell szerezni minden olyan óvodai, iskolai, kollégiumi döntéshez, amelyből a szülőre fizetési kötelezettség hárul, továbbá kiskorú tanuló esetén a tanulói jogviszony, kollégiumi tagsági viszony keletkezésével, megszűnésével, a tanulói jogviszony szünetelésével, a tanórai foglalkozáson való részvétel alóli felmentéssel, az egyes tantárgyak alóli mentesítéssel, a tanulmányi idő megrövidítésével kapcsolatos ügyekben, valamint minden olyan kérdésről, amelynél jogszabály a nyilatkozat beszerzését előírja.
(3) A tankönyvek, segédkönyvek beszerzésével összefüggő iskolai döntések előkészítésére a külön jogszabályban foglaltakat kell alkalmazni.