Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 349/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
A Hivatalomhoz forduló panaszos beadványában a XVII. kerületi Rendőrkapitányság eljárását, illetve annak hiányát sérelmezte (AJB-1533/2009.). 
Az ügyben alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság gyanújára tekintettel vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében megkerestem az érintett rendőri szerv vezetőjét. 

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § /1/ bek.)
Az emberi méltósághoz való jogból levezethető magánszférához való jog (Alkotmány 54. § /1/ bek., 59. § /1/ bek.)
Jogorvoslathoz való jog (Alkotmány 57. § /5/ bek.)

Megállapított tényállás
A panaszos 2008. december 15-én a XVII. Kerületi Rendőrkapitánysághoz fordult. Beadványában előadta, hogy december 12-én az egyik XVII. kerületi nagyáruházban vásárolt egy gyümölcs-centrifugát, amivel az ügyfélszolgálati pulthoz ment, ahol egy biztonsági őr mindenáron bele akart nézni a tulajdonát képező dobozba. Kifogásolta, hogy a vagyonvédelmi cég folyamatosan megsérti a 2005. évi CXXXIII. törvény 28. § (1) bekezdésében foglaltakat, mikor – a tartozékok ellenőrzésére hivatkozva – felszólítja a műszaki, illetve háztartási terméket vásárlókat a csomagjuk bemutatására. Kérte a rendőrséget, hogy folytasson le vizsgálatot, és szólítsa fel a céget a törvényi előírások betartására.
Az áruház igazgatója december 17-i levelében arról tájékoztatta a panaszost, hogy a biztonsági szolgálatnak kötelessége a termékeket felbontani, ellenőrizendő, hogy megvan-e minden tartozéka, valamint a jótállási jegyeket is le kell pecsételtetnie. 
A panaszos a rendőrség Bűnügyi Osztályától 2009. január 13-án azt a tájékoztatást kapta, mely szerint a bejelentését megvizsgálták, de a rendőrség hatáskörébe tartozó eljárásra okot adó cselekményt nem észleltek. Szabálysértés, illetve bűncselekmény gyanúja hiányában a beadványt – további intézkedésre – megküldték a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamara országos szervezetének. 
A panaszos a fenti tájékoztatást nem fogadta el, ugyanis – jogszabályi hivatkozásokkal alátámasztott – álláspontja szerint a rendőrségnek közigazgatási eljárást kellett volna lefolytatnia az ügyben. Sérelmezte, hogy nem hoztak határozatot, valamint nem biztosították számára a jogorvoslat lehetőségét.
A kerületi rendőrkapitány álláspontja szerint a szolgálatot teljesítő vagyonőrök, illetve a vállalkozás nem sértette meg a törvény rendelkezéseit, ezért sem szabálysértési eljárás megindítására okot adó, sem a vállalkozással szemben felügyeleti bírság kiszabását megalapozó körülmény nem merült fel.
Megkeresésemet követően felvették a kapcsolatot az áruház biztonsági igazgatójával, aki tájékoztatást adott a biztonsági szolgálatot ellátó cég tevékenységéről. A biztonsági őrök a feladataikat őrszolgálati utasítás (kvázi munkaköri leírás) alapján látják el. Az igazgató rendelkezésükre bocsátotta az általános őrszolgálati utasítást, valamint a panasz tárgyát képező szolgálati helyre (vevőszolgálati pult, vásárlói bejárat) vonatkozó utasítást. Az igazgató elmondása szerint az áruházban vásárolni kívánt műszaki cikkeket egyrészt a belső műszaki pultnál, másrészt a kasszasoron lehet kifizetni. Amennyiben belső kasszás vásárlás történik, a biztonsági őrnek a kijáratnál levő kasszasoron ellenőriznie kell, hogy a blokkon szereplő kifizetett termék megegyezik-e a doboz tartalmával (őrszolgálati utasítás 4.2.5. pont). Az intézkedés a jogellenes cselekmények megelőzése miatt szükséges. 
A biztonsági őrök feladata továbbá a jótállási jegy érvényesítése, amennyiben észlelik, hogy a kasszasoron történik a fizetés, és ez nem hátráltatja az előírt feladatai ellátását (4.2.21. pont). 
Fentiek alapján a rendőrkapitány megállapította, hogy a panaszban foglalt esetben a szolgálatot teljesítő biztonsági őr a feladatát a rá vonatkozó őrutasítás szerint végezte, amikor a csomagját – a jótállási jegy érvényesítése céljából – fel kívánta nyittatni. Az intézkedés célja nem a csomagátvizsgálás, hanem a munkaköri leírásban meghatározott egyéb feladat ellátása volt. 

A vizsgálat megállapításai
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján az országgyűlési biztos akkor járhat el, ha a panaszost valamely hatóság, illetve közszolgáltató eljárása vagy mulasztása miatt alkotmányos jogával összefüggő sérelem érte, feltéve, hogy a rendelkezésére álló jogorvoslati lehetőségeket kimerítette. A biztonsági szolgálatnak és az alkalmazottainak (vagyonőröknek) az eljárását – miután sem hatóságnak, sem közszolgáltatónak nem tekinthetők – hatáskör hiányában nem vizsgálhatom, az Obtv. 29. § (1) bekezdése alapján hatóságnak minősülő rendőrség eljárását, illetve mulasztását azonban igen. 
Az Alkotmánybíróság 22/2004. (VI. 19.) AB határozatában vizsgálta a vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szóló 1998. évi IV. törvény azon rendelkezésének alkotmányosságát, mely a vagyonőrök számára lehetővé tette harmadik személy csomagjának az átvizsgálását.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy ez a jogosítvány ugyan a megbízási szerződésből, vagyis konkrétan abból fakad, hogy a megbízó érdekében eljárva a vagyonőr az általa őrzött vagyontárgyak tulajdonvédelmét biztosítja, de túl is mutat a szerződéses jogviszony keretein, mert a vagyonőri jogosítvány gyakorlása az Alkotmányban garantált magánszféra védelméhez való jogot is érinti.1
Miközben az állam az alkotmányos tulajdonjog védelme körében megteremti a tulajdon technikai értelemben vett védelmét, egyúttal arról is köteles gondoskodni, hogy ez más alapjog aránytalan sérelmét ne idézze elő. A csomagellenőrzés lehetővé tétele adott személy tulajdonában álló vagyontárgyak technikai védelmének egyik eszköze, de egyúttal szükségképpen érinti más személynek a magánszféra védelméhez való jogát.
Az Alkotmánybíróság megállapította, hogy a jogalkotó a differenciálatlan szabályozással túlságosan általános, és ezáltal túl széles felhatalmazást adott a magánszféra védelméhez való jog azonos mértékű korlátozására különböző helyzetekben, amely egyúttal a legenyhébb eszköz alkalmazása követelményének sem felel meg. Mindezek alapján az Alkotmánybíróság az alkotmányellenes rendelkezést 2004. december 31. napjával megsemmisítette; hangsúlyozva, hogy nem magának a csomagellenőrzésnek az alkotmányellenességét állapította meg, hanem azt, hogy a jogalkotó nem megfelelő módon szabályozta ezt a vagyonőri jogosítványt.
Az 1998. évi IV. törvényt – 2005. december 30-tól – a személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól szóló 2005. évi CXXXIII. törvény váltotta fel. A törvény 28. § (1) bekezdése értelmében a vagyonőrzési feladatot ellátó személy a csomag tartalmának bemutatására - a szerződésből fakadó kötelezettségei érvényesítése céljából – a tervezett intézkedése okának és céljának közlése mellett akkor hívhat fel, ha
– megalapozottan feltehető, hogy az érintett bűncselekményből vagy szabálysértésből származó olyan dolgot tart magánál, amelynek őrzése a vagyonőrnek szerződésből fakadó kötelezettsége,
– e dolgot a felszólítás ellenére sem adja át, és 
– az intézkedés a jogsértő cselekmény megelőzése, megszakítása érdekében szükséges.
A csomag tartalmának bemutatására tehát kizárólag a törvényben meghatározott feltételek együttes fennállása esetén lehet felhívni a vásárlót. 
A törvény 74. § 14. pontjában foglalt értelmező rendelkezés is ezt erősíti meg: a csomag tartalmának bemutatása annak lehetővé tételét jelenti, hogy a személy- és vagyonőr megbizonyosodjon arról, hogy a csomagban elhelyezett, a külső szemlélő elől egyébként rejtett dolgok között nincs olyan, amely az általa megakadályozandó jogsértő cselekményből származik.
A munkáltató (megbízó) által kiadott őrszolgálati utasítás a törvénnyel ellentétes előírást tartalmaz, mikor a csomag ellenőrzését – törvényi feltételek hiányában is – a vagyonőrök kötelezettségévé teszi. Az áru a kifizetését követően a vásárló tulajdonába és birtokába kerül, azzal a továbbiakban ő rendelkezik. Sem a termék tartozékainak ellenőrzése, sem a jótállási jegy érvényesítése „ürügyén” nem lehet a vásárló csomagját ellenőrizni. (A jogellenes cselekmények megelőzésére más intézkedéseket kell találnia az áruháznak, például megszüntetheti a belső kasszás vásárlás lehetőségét.) 
A rendőrségnek észlelnie kellett volna, hogy az általa hivatkozott őrszolgálati utasítás ellentétben áll a panaszos és az ombudsman által is hivatkozott törvényi rendelkezéssel, hiszen a munkaáltatói utasítás nyilvánvalóan nem írhatja felül az Országgyűlés által alkotott, mindenkire nézve kötelező törvényt.
A panaszos bejelentését – a 2004. évi XXIX. törvény alapján – közérdekű bejelentésként kezelték, és 30 napon belül megválaszolták, illetve áttették a szakmai kamarához. A kamara azonban csak az érintett vagyonőrökkel szemben folytathat le etikai eljárást, a vállalkozással szemben nem járhat el.2
A törvény rendelkezéseit megszegő vagyonőrökkel szemben – az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet 13. §-a alapján – mind a rendőrség, mind a fogyasztóvédelmi hatóság szabálysértési eljárást indíthat.3 Erre a konkrét ügyben nem került sor, a rendőrség szerint szabálysértés gyanúja nem merült fel.
A panaszos beadványából ugyanakkor nem egyedi jogsértésre, hanem általános jogsértő gyakorlatra lehetett következtetni; a panaszos kifejezetten a céggel szembeni eljárás lefolytatását kérte.4
A törvény 63. § (1) bekezdése lehetővé teszi a rendőrség számára, hogy – közigazgatási eljárás keretében – felügyeleti bírsággal sújtsa a tevékenységére vonatkozó, a törvényben meghatározott előírásokat ismételten vagy súlyosan megsértő vállalkozást. A törvényben előírt szabályok súlyos megsértésének minősül a 18-32. §-ban foglalt rendelkezések megszegése (65. § a, pont). A jogalkotó érdekeltté kívánta tenni a rendőrséget az eljárás lefolytatásában, hiszen a felügyeleti bírság összege a rendőrséget illeti meg (63. § /3/ bek.).
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (Ket.) 29. §-a szerint a közigazgatási hatósági eljárás az ügyfél kérelme alapján vagy hivatalból indul meg. A rendőrségnek a felügyeleti bírság megállapítására irányuló közigazgatási eljárást meg kellett volna indítania a panaszos kérelmére, hiszen ügyfél az, akinek jogát vagy jogos érdekét az ügy érinti, és a csomag törvényellenes ellenőrzése nyilvánvalóan érinti a panaszos magánszférához való jogát. Ez esetben a hatóságnak jogorvoslattal megtámadható döntést kellett volna hoznia (a panaszosnak pedig – költségmentesség hiányában – eljárási illetéket kellett volna fizetnie).5
Mindezekre tekintettel vizsgálatom eredményeként megállapítom, hogy a rendőrség mulasztása – ti. nem folytatott le közigazgatási eljárást a vállalkozással szemben – visszásságot okozott a jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz, valamint a jogorvoslathoz való joggal összefüggésben, továbbá a törvényellenes csomagellenőrzési gyakorlat következmények nélkül hagyása közvetlenül veszélyeztette az érintett vásárlók magánszférához való jogát.

Kezdeményezés
A visszásság orvoslása érdekében – az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján – kezdeményezem a XVII. Kerületi Rendőrkapitányság vezetőjénél, hogy hivatalból indítson közigazgatási eljárást, vizsgálja meg, hogy fennáll-e a törvényellenes gyakorlat, és az eljárás eredményéről tájékoztasson; a panaszost pedig az eljárás során ismert ügyfélnek tekintse.

Budapest, 2010. január 12.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet 1: Az alkalmazott jogszabályok
1994. évi XXXIV. törvény a Rendőrségről (Rtv.):
1. § (2) A Rendőrség a közbiztonság és a közrend védelme, valamint az államhatár őrzése, a határforgalom ellenőrzése és az államhatár rendjének fenntartása körében az e törvényben és törvény felhatalmazása alapján más jogszabályban meghatározott bűnmegelőzési, bűnüldözési, államigazgatási és rendészeti feladatkörében:
h) engedélyezi és felügyeli a személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenységet;

1997. évi CLV. törvény a fogyasztóvédelemről: 
1. § (1) E törvény hatálya - a (2) bekezdésben meghatározott eltéréssel - a vállalkozások azon tevékenységére terjed ki, amely a fogyasztókat érinti vagy érintheti.
45/A. § (1) A fogyasztóvédelmi hatóság ellenőrzi az e törvényben és - a szerződés létrejöttére, érvényességére, joghatásaira és megszűnésére vonatkozó rendelkezések kivételével - a végrehajtására kiadott jogszabályokban foglalt rendelkezések betartását, és eljár azok megsértése esetén.
(2) A fogyasztóvédelmi hatóság ellenőrzi a külön jogszabályban fogyasztóvédelmi rendelkezésként meghatározott rendelkezések betartását, és - ha a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmáról szóló törvény eltérően nem rendelkezik - eljár azok megsértése esetén.
46. § (1) A fogyasztóvédelmi hatóság eljárása során - e törvény eltérő rendelkezése hiányában - a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályairól szóló törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.
47. § (1) Ha a fogyasztóvédelmi hatóság eljárása során megállapítja a 45/A. § (1)-(3) bekezdésében meghatározott fogyasztóvédelmi rendelkezések megsértését, az eset összes körülményeinek - így különösen a jogsértés súlyának, a jogsértő állapot időtartamának, a jogsértő magatartás ismételt tanúsításának, illetve a jogsértéssel elért előny - figyelembevételével és az arányosság követelményének szem előtt tartásával az alábbi jogkövetkezményeket állapíthatja meg:
b) megtilthatja a jogsértő magatartás további folytatását,
i) fogyasztóvédelmi bírságot (a továbbiakban: bírság) szabhat ki.

2004. évi XXIX. törvény
141. § (1) Az állami és helyi önkormányzati szervek a panaszokat és a közérdekű bejelentéseket e törvény szerint kötelesek elintézni.
(2) A panasz olyan kérelem, amely egyéni jog- vagy érdeksérelem megszüntetésére irányul, és elintézése nem tartozik más - így különösen bírósági, államigazgatási - eljárás hatálya alá.
(3) A közérdekű bejelentés olyan körülményre hívja fel a figyelmet, amelynek orvoslása, illetőleg megszüntetése a közösség vagy az egész társadalom érdekét szolgálja. A közérdekű bejelentés javaslatot is tartalmazhat.
(4) Panasszal és a közérdekű bejelentéssel bárki - szóban, írásban vagy elektronikus úton - fordulhat a tárgykörben eljárásra jogosult szervhez. A szóbeli bejelentést az eljárásra jogosult szerv köteles írásba foglalni.
(5) Ha a panaszt, illetőleg a közérdekű bejelentést nem az eljárásra jogosult szervhez tették meg, azt nyolc napon belül oda át kell tenni. Az áttételről a bejelentőt egyidejűleg értesíteni kell.
142. § (1) A panaszt és a közérdekű bejelentést a beérkezéstől számított harminc napon belül kell elbírálni.
(2) Ha az elbírálást megalapozó vizsgálat előreláthatólag harminc napnál hosszabb ideig tart, erről a panaszost (bejelentőt) a panasz (bejelentés) beérkezésétől számított tizenöt napon belül - az elintézés várható időpontjának egyidejű közlésével - tájékoztatni kell.
(3) Az eljárásra jogosult szerv a panaszost, illetőleg a közérdekű bejelentőt meghallgathatja, ha azt a panasz, illetőleg bejelentés tartalma szükségessé teszi.
(4) Az eljárásra jogosult szerv a vizsgálat befejezésekor a megtett intézkedésről vagy annak mellőzéséről - az indokok megjelölésével - köteles a panaszost, illetőleg bejelentőt írásban vagy elektronikus úton haladéktalanul értesíteni.
(5) Az írásbeli értesítés mellőzhető, ha az elintézésről a jelen lévő panaszost, illetőleg bejelentőt  szóban tájékoztatták, és a tájékoztatást tudomásul vette.
(6) A korábbival azonos tartalmú, ugyanazon panaszos, illetőleg bejelentő által tett ismételt, továbbá a névtelen bejelentés vizsgálata mellőzhető.
(7) A panasz vizsgálata mellőzhető a (6) bekezdésében említett eseteken kívül akkor is, ha a panasztevő a sérelmezett tevékenységről (mulasztásról) való tudomásszerzéstől számított hat hónap után terjesztette elő a panaszát. A tudomásszerzéstől számított egy éven túl előterjesztett panaszt érdemi vizsgálat nélkül el kell utasítani.
143. § (1) A panasz, illetőleg a közérdekű bejelentés alapján - ha alaposnak bizonyul - gondoskodni kell
a) a jogszerű, illetőleg a közérdeknek megfelelő állapot helyreállításáról vagy az egyébként szükséges intézkedések megtételéről;
b) a feltárt hibák okainak megszüntetéséről;
c) az okozott sérelem orvoslásáról, továbbá
d) indokolt esetben a felelősségre vonás kezdeményezéséről.
(2) A panaszost, illetőleg a bejelentőt - a (4) bekezdésben foglaltak kivételével - nem érheti hátrány a panasz, illetőleg a közérdekű bejelentés megtétele miatt.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)
15. § (1) Ügyfél az a természetes vagy jogi személy, továbbá jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet, akinek jogát vagy jogos érdekét az ügy érinti, akit hatósági ellenőrzés alá vontak, illetve akire nézve a hatósági nyilvántartás adatot tartalmaz.
29. § (1) A hatósági eljárás az ügyfél kérelmére vagy hivatalból indul meg.
(2) A hatóság köteles a hatáskörébe tartozó ügyben illetékességi területén hivatalból megindítani az eljárást, ha
a) ezt jogszabály előírja,
b) erre felügyeleti szerve utasította, a bíróság kötelezte,
c) életveszéllyel vagy súlyos kárral fenyegető helyzetről szerez tudomást.
(3) Ha törvény vagy kormányrendelet eltérően nem rendelkezik, az eljárás megindításáról
a) a hivatalból indult eljárásban az ismert ügyfelet az első eljárási cselekmény elvégzésétől,
b) a kérelemre indult eljárásban - az eljárás megindítására irányuló kérelmet benyújtó ügyfelet kivéve - az ismert ügyfelet a kérelem beérkezésétől
számított öt munkanapon belül értesíteni kell.
71. § (1) A hatóság - az (5) és (6) bekezdésben meghatározott kivétellel - az ügy érdemében határozatot hoz, az eljárás során felmerült minden más kérdésben végzést bocsát ki.
78. § (1) A határozatot közölni kell az ügyféllel és azzal, akire nézve az jogot vagy kötelezettséget állapít meg, az ügyben eljárt szakhatósággal és a jogszabályban meghatározott más hatósággal vagy állami szervvel.
98. § (1) Az ügyfél az elsőfokú határozat ellen fellebbezhet. A fellebbezési jog nincs meghatározott jogcímhez kötve, fellebbezni bármely okból lehet, amelyre tekintettel az érintett a döntést sérelmesnek tartja.

2005. évi CXXXIII. törvény a személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól:
8. § (2) A személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység hatósági ellenőrzését a rendőrség végzi, amely a tevékenység gyakorlásának jogszerűségére, a kamarai tagsági viszony, illetve a vállalkozás kamarai nyilvántartásának meglétére, a felelősségbiztosítási szerződés meglétére, a rendőrség által nyilvántartott adatok valódiságára, a rendőrség által hitelesített naplóba (a továbbiakban: napló) bejegyzett adatokra, az engedélyezés feltételeiben beállott változások vizsgálatára terjed ki.
2009. június 30-tól hatályos: (3) A rendőrség a hatósági ellenőrzéskor 6. § (3) és (4) bekezdésében meghatározott feltételek fennállását vizsgálja. Az ellenőrzés során a közbiztonsági feltételek fennállásának ellenőrzése céljából a rendőrség a bűntettesek nyilvántartásából, a hátrányos jogkövetkezmények alatt álló, büntetlen előéletű személyek nyilvántartásából, valamint a büntetőeljárás hatálya alatt állók nyilvántartásából jogosult közvetlen adathozzáférés útján a 6. § (3) és (4) bekezdésében meghatározott feltételekre vonatkozó adatokat közvetlen hozzáféréssel átvenni, és azokat az ellenőrzés befejezéséig kezelni. Ha a hatósági ellenőrzés során a rendőrség a tevékenység gyakorlását kizáró okot tár fel és az igazolvány visszavonására eljárást indít, az átvett adatokat az eljárás jogerős befejezéséig kezelheti.
(4) A rendőrség a hatósági ellenőrzést évenként lefolytatja. Ha az ellenőrzés során a rendőrség megállapítja, hogy a tevékenység gyakorlását kizáró feltétel áll fenn, a működési engedélyt, illetve az igazolványt visszavonja.
11. § (2) A rendőrség a működési engedélyt haladéktalanul, de legkésőbb a tudomásra jutástól számított nyolc napon belül határozattal bevonja, ha a vállalkozás e törvény szabályait ismételten vagy súlyosan megszegte.
(4) Az igazolványt a rendőrség haladéktalanul, de legkésőbb a tudomásra jutástól számított nyolc napon belül határozattal bevonja, ha
b) az igazolvány tulajdonosa e törvény szabályait ismételten vagy súlyosan megszegte;
(6) E törvény szabályainak ismételt vagy súlyos megszegése esetén az engedély, illetve az igazolvány meghatározott időre, de legfeljebb két évre vonható be. A meghatározott idő elteltével a rendőrség az engedélyt, illetve az igazolványt tulajdonosának visszaadja.
28. § (1) A vagyonőrzési feladatot ellátó személy a csomag tartalmának, jármű és szállítmány bemutatására a szerződésből fakadó kötelezettségei érvényesítése céljából, a tervezett intézkedése okának és céljának közlése mellett akkor hívhat fel, ha
a) megalapozottan feltehető, hogy az érintett bűncselekményből vagy szabálysértésből származó olyan dolgot tart magánál, amelynek őrzése a vagyonőrnek szerződésből fakadó kötelezettsége;
b) e dolgot a felszólítás ellenére sem adja át; és
c) az intézkedés a jogsértő cselekmény megelőzése, megszakítása érdekében szükséges.
57. § (1) Etikai vétséget követ el az a tag, aki
a) az etikai szabályzat előírásaival ellentétes magatartást tanúsít;
b) e törvény hatálya alá tartozó tevékenységet oly módon gyakorolja, amely alkalmas arra, hogy a szakma jó hírnevét, továbbá munkáltatója vagy az általa folytatott tevékenység végzésére megbízó, illetve harmadik személy személyhez fűződő jogait sértse.
(2) Az etikai eljárás lefolytatásának nem akadálya, ha ugyanabban az ügyben állami szervek is eljárást folytatnak.
58. § (1) Etikai eljárás indítását bárki kezdeményezheti. Az eljárás megindításáról a kamara elnöke dönt, és erről az eljárás alá vont személyt haladéktalanul értesíti.
63. § (1) A rendőrség a személy- és vagyonvédelmi vagy magánnyomozói tevékenységet jogosulatlanul végző, továbbá a tevékenységére vonatkozó, e törvényben meghatározott előírásokat ismételten vagy súlyosan megsértő vállalkozást felügyeleti bírsággal sújthatja.
(3) A felügyeleti bírság összege a rendőrséget illeti meg. A felügyeleti bírságot a rendőrségnek a határozatában megjelölt számlájára kell befizetni.
(4) Ha az egyéni vállalkozóval szemben mind a felügyeleti bírság, mind az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet 13. §-a szerint minősülő jogosulatlan személy- és vagyonvédelmi, illetőleg magánnyomozói tevékenység szabálysértése miatti bírság kiszabásának feltételei fennállnak, kizárólag a felügyeleti bírság megállapítására irányuló eljárásnak van helye.
64. § (1) A vállalkozással szemben kiszabható felügyeleti bírság legkisebb összege a kötelező legkisebb munkabér (minimálbér) négyszerese, legnagyobb összege a kötelező legkisebb munkabér negyvenszerese.
(2) Nincs helye felügyeleti bírság kiszabásának, ha a cselekmény elkövetése óta két év eltelt.
65. § Az e törvényben előírt szabályok súlyos megsértésének minősül
a) a 3. § (2)-(3) bekezdéseiben, az 5. § (1) bekezdésében, a 6. § (1) bekezdésében, a 16. § (1) bekezdésében, a 18-32. §-ban foglalt rendelkezések megszegése, valamint
b) a 14-15. §-ban, a 16. § (2)-(3) bekezdéseiben meghatározott szabályoknak a hatóság figyelmeztetése ellenére történő ismételt megsértése.
73. § Az e törvényben meghatározott hatósági eljárásra és ellenőrzésre a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.
74. § E törvény alkalmazásában:
13. csomag: mindazon, az érintett személy birtokában lévő, általa fogott vagy testére rögzített, azon viselt olyan tárgy, amely a benne elhelyezett dolgok szállítására avagy azok szállításának megkönnyítésére szolgál és amely alkalmas arra, hogy e dolgok a külső szemlélő elől - részben vagy egészben - elfedve maradjanak;
14. csomag tartalmának, a járműben elhelyezett dolognak, a szállítmánynak bemutatása: annak lehetővé tétele, hogy a személy- és vagyonőr megbizonyosodjon arról, hogy a csomagban, a járműben, a szállítmányban elhelyezett, a külső szemlélő elől egyébként rejtett dolgok között nincs olyan, amely az általa megakadályozandó jogsértő cselekményből származik vagy amelynek a területre történő bevitele tilos;

Az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet: 
13. § (1) Aki a személy- és vagyonőri, illetőleg magánnyomozói tevékenységet
a) engedély vagy a tevékenység személyes végzésére jogosító igazolvány nélkül, vagy
b) a vállalkozás keretében végzett személy- és vagyonvédelmi, valamint a magánnyomozói tevékenység szabályairól, a Személy-, Vagyonvédelmi és Magánnyomozói Szakmai Kamaráról szóló törvény rendelkezéseinek megszegésével végzi,
százezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás a rendőrség, illetőleg a Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság illetékes területi szerve hatáskörébe is tartozik.

Melléklet 2: Lábjegyzet
1 Az Alkotmány 54. § (1) bekezdése és az 59. § (1) bekezdése védelemben részesíti az emberek magánszféráját, magántitkait, jó hírnevét, személyes adatait. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint ezeknek az emberi méltósághoz való jogból fakadó jogosultságoknak a sérelmét jelentheti, ha az állam indok nélkül avatkozik be az emberek magánéletébe.
2 A vállalkozással szemben – a fogyasztókat érintő tevékenységük kapcsán – az illetékes fogyasztóvédelmi hatóság járhat el, és – közigazgatási eljárás keretében – különböző intézkedéseket alkalmazhat (például megtilthatja a jogsértő magatartás további folyatását, valamint fogyasztóvédelmi bírságot szabhat ki). A hatóság eljárása 2010. január 1-től tárgyi illetékmentes.
3 A hivatkozott kormányrendelet 13. § (1) b) pontja kimondja, hogy aki a személy- és vagyonőri, illetve a magánnyomozói tevékenységet a vonatkozó törvény rendelkezéseinek megszegésével végzi, százezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható. A szabálysértés miatt az eljárás a rendőrség, illetőleg a Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság illetékes területi szervének hatáskörébe is tartozik.
4 A törvény 8. § (2) bekezdésében foglalt hatósági ellenőrzés, melyre panaszos hivatkozott, a 2009 júniusától hatályos (3) bek. értelmében csupán a tevékenység végzése feltételeinek jogszerűségére terjed ki.
5 A törvény 73. §-a szerint a törvényben meghatározott hatósági eljárásra és ellenőrzésre a 2004. évi CXL. törvény (Ket.) rendelkezéseit kell alkalmazni.