Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának 
Jelentése
az AJB-226/2010. számú ügyben
(Kapcsolódó ügyek az AJB-7502/2010. és az AJB-4299/2010.)

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
A Szombathelyi Bv. Intézetben fogva tartott panaszos beadványaiban sérelmezte, hogy az intézetben található, egy kft. által üzemeltetett boltban indokolatlanul magasak az árak, melyekről rendszerint csak a vásárlást követően szereznek tudomást. Kifogásolta, hogy a termékek jelentős részén nem található magyar nyelvű tájékoztató, valamint az árukínálat sem megfelelő. 
A panaszos azt is sérelmezte, hogy az intézetben működő telefonszolgáltató a piaci áraknál jóval magasabb díjszabást használ: a mobilszolgáltatók esetén a percdíj csúcsidőben (hétköznap 7-től 18 óráig) 105 Ft (AJB-7502/2010., előzmény: OBH 1256/2009.). 
A panaszos legutóbbi beadványában – többek között – kifogásolta, hogy a hétköznapra eső ünnepnapokon is hétköznapi tarifát számítanak fel, valamint a telefonszolgáltatás minősége sem megfelelő, hiszen a beszélgetés alatt más fogvatartott beszélgetését is hallja a telefonvonalban (AJB-4299/2010.).
A Fővárosi Bv. Intézet III. objektumában fogva tartott panaszos beadványaiban szintén a telefon és az intézetben működő bolt indokolatlanul magas árait sérelmezte. Kifogásolta, hogy előzetes letartóztatottként mindössze heti három alkalommal tíz percet telefonálhat, amiben a védői telefon is benne van, ráadásul száz emberre jut egy telefon, ami hetente elromlik. Sérelmezte, hogy hétköznapokon 120 Ft-os percdíjért hívhatják a mobilszolgáltatókat, sőt a karácsonyi ünnepek alatt szintén hétköznapi percdíjakkal telefonálhattak, vagyis a telefontársaság teljes mértékben visszaél a kizárólagos helyzetével (AJB-226/2010.).
Hasonló fogvatartotti panaszok az évek során különböző bv. intézetekből rendszeresen érkeztek a Hivatalhoz. A védők jellemzően mobiltelefonon érhetők el, ami korlátozhatja a védelemhez való jog megfelelő érvényesülését.
Mindezekre tekintettel az ügyben – alkotmányos jogot érintő visszásság gyanúja miatt – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében megkerestem a büntetés-végrehajtás országos parancsnokát, valamint a Gazdasági Versenyhivatal elnökét és a Hírközlési Fogyasztói Jogok Képviselőjét.

Érintett alkotmányos rendelkezések
Az állam kötelezettsége a házasság és a család védelmére
Alkotmány 15. § A Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét.
Az emberi méltósághoz való jogból levezethető magánszférához való jog
Alkotmány 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
A védelemhez való jog 
Alkotmány 57. § (3) A büntetőeljárás alá vont személyeket az eljárás minden szakaszában megilleti a védelem joga.

Megállapított tényállás
A büntetés-végrehajtás országos parancsnokához első ízben az alábbi kérdéseket intéztem: Milyen eljárásban és feltételekkel kötnek szerződést az intézetekben működő boltokat üzemeltető cégekkel; továbbá hogyan ellenőrzik a fogyasztóvédelmi előírások betartását, és jogsértés esetén milyen szankciókat alkalmaznak.
Milyen rendszerben történik a telefonálás, a rendszer országosan működik-e; milyen feltételekkel kötnek szerződést a szolgáltatóval (illetve szolgáltatókkal), és milyen alapon állapítják meg a valóban magas percdíjakat.
A bv. országos parancsnoka 2009-ben megküldte a BVOP és a közbeszerzési eljárásban nyertes ajánlattevők között kötött szerződésnek a Szombathelyi Bv. Intézetben üzemeltetett bolt szolgáltatásaira vonatkozó rendelkezéseit. 
A szerződés szerint a vállalkozó köteles a fogvatartotti állomány részére nem gyorsan romló, alacsonyabb árfekvésű, idényjellegű gyümölcsöket is tartalmazó árukínálatot összeállítani, és az árukínálatot, valamint azok árait az intézettel jóváhagyatni. Az árukínálatot a vállalkozó az intézet által jóváhagyott árszinten árusíthatja. A vállalkozó köteles a büfében a termékek árait jól látható helyen feltüntetni. Az intézet a termékek eladásának módját és árát közli a fogvatartotti állománnyal (10.2.2. pont). 
A vállalkozó köteles minden naptári évet megelőző december 15-ig a BVOP-val jóváhagyatni a tárgyévben árulni tervezett élelmiszerek és tárgyak, valamint ezek árának listáját. A BVOP öt napon belül hagyja jóvá a listát (10.5.3. pont).
Az országos parancsnok tájékoztatott arról, hogy a bolt üzemeltetését a Fogyasztóvédelmi Főfelügyelet munkatársai többször ellenőrizték, de hiányosságot nem állapítottak meg. Az intézet a szerződés teljesítését folyamatosan ellenőrzi. „Jogsértés esetén az intézet jogosult a ’monitoring szabályzat alkalmazásával’ a szerződésszegéssel okozott kár megtérítésére”. A BVOP-t pedig azonnali hatályú felmondási jog illeti meg, amennyiben a vállalkozó a büntetés-végrehajtási szabályokat súlyosan megszegi, illetőleg az intézet rendjét, biztonságát közvetlenül vagy súlyosan veszélyezteti, valamint ha a vállalkozó a bolti szolgáltatásra vonatkozó szabályokat megsérti és írásbeli felszólítás ellenére sem teljesít szerződés szerint. A fentiekre vonatkozóan ugyanakkor iratot nem csatoltak.

A telefon-szolgáltatással kapcsolatban megküldték a Szombathelyi Országos Bv. Intézet és a BVfon Telekommunikációs Kft. (a továbbiakban: vállalkozó) között 2008. december 3-án létrejött együttműködési megállapodást, ugyanakkor a feltett kérdésekre nem kaptam választ. 
A megállapodás „preambulumában” a vállalkozó tájékoztatta a – „közreműködőként” megjelölt – bv. intézetet, hogy 2007. december 6-án szerződést kötött egy zrt.-vel és egy kft.-vel telefon alközponti rendszer telepítésére, amely a fogvatartottak részére vonalkódos azonosítású telefonálást tesz lehetővé. A rendszer neve: Contel® tarifikációs rendszer. A szerződés rögzíti, hogy a vállalkozó ilyen rendszert telepített és üzemeltet a Szombathelyi Bv. Intézetben is. Az intézet 2022. augusztus 20-ig terjedő időtartamra kizárólagos joggal engedélyezi a vállalkozónak a rendszer üzemeltetését az intézet területén. 
A vállalkozó 27 db fogvatartotti készüléket és az ezekhez kapcsolódó számítógépeket, telefonközpontot és hálózatot, valamint szoftvereket telepített az intézet által meghatározott helyekre. A rendszer és a szoftverek a vállalkozó tulajdonát képezik. A rendszer telepítésének, üzemeltetésének és fejlesztésének költségei a vállalkozót terhelik, kivéve azon feladatok költségét, amit a megállapodás alapján az intézet jogosult és köteles ellátni. 
Az intézet – bizonyos feltételek esetén – jogosult újabb telefonkészülék telepítését igényelni. Amennyiben a vállalkozó nem biztosítja a rendszer „jogszabályoknak megfelelő működését”, az intézet jogosult a megállapodást felmondani. Az üzemeltetést akadályozó hibát a vállalkozó legkésőbb a hibabejelentést követő munkanap – a központi gép üzemeltetését akadályozó hiba esetén a bejelentést követő naptári nap – 16 óráig köteles kijavítani. A határidő három munkanapot meghaladó elmulasztása esetén az intézet jogosult a megállapodást felmondani. 
Az intézet adatot szolgáltat a „rendszer részére” a vonalkódos azonosításon keresztül hívható telefonszámokról, valamint az adott vonalkódos azonosításhoz tartozó letelefonálható összegről. A szerződő felek rögzítették, hogy a vállalkozónak csupán ezen összeg erejéig áll fenn szolgáltatási jogosultsága és kötelezettsége. A vállalkozó minden hónapban számlát küld az intézetnek, a lebonyolított telefonálások költségeiről. A számlán vevőként a bv. intézet, eladóként a vállalkozó szerepel. A 2008-2014 évekre érvényes telefonálási díjakat a megállapodás 6. sz. melléklete tartalmazza: A helyi hívás díja az I.., II. és III. díjzónában 13,44, illetve 25,92 és 41,28 Ft, a mobilhívásé egységesen 105,6 Ft/perc. A díjtáblázatban nem szerepel kedvezményes (hétvégi, ünnepnapi) díjszabás. (A melléklet a külföldi díjtáblázatot is tartalmazza, külföld 1.–11. kategóriákban.)
A felek a 2015. január 1-jétől érvényes díjakat legkésőbb 2014. november 30-ig újratárgyalják. Amennyiben a bázisévhez (2008) képest a Főközponti Szolgáltató(k) által meghatározott, nyilvános kártyás helyi-helyközi díjak jelentős (minimum 50%-os) mértékben megváltoznak, úgy a felek a díjszabást 2015 előtt is újratárgyalhatják. A felek megállapodnak, hogy a rendszeren keresztüli telefonálási díjak átlaga mindenkor a Főközponti Szolgáltató(k) általános kártyás (nyilvános) telefondíjai átlagának 95%-a alatt marad. Megegyezés hiányában 60 napon túl bármelyik fél felmondhatja a megállapodást.
Az intézet a számlák kézhezvételét követő 15 banki munkanapon belül átutalja a számla ellenértékét a vállalkozó számlájára a letéti számlákról a telefonálásra elkülönített összeg mértékéig, még abban az esetben is, ha a mértékét az elítélt kifogásolja. Amennyiben az elítélt nem ért egyet a híváslista alapján fizetendő díjjal, az intézet felé tehet panaszt. Ez esetben a vállalkozó kötelessége az intézet felé bizonyítani a híváslisták alapján kiszámlázott összegek valódiságát. Téves számlázás esetén a vállalkozó a tévesen kiszámlázott díjat visszafizeti. A késedelmesen fizető fél a Ptk. 301. §-ában meghatározott összegű késedelmi kamat megfizetésére köteles. 
Azonnali hatályú felmondásnak van helye, ha a fél a megállapodásban foglalt kötelezettségeket írásbeli felszólítás ellenére nem vagy nem megfelelően teljesíti, valamint ha a jogszabályi háttér úgy módosul, hogy emiatt a megállapodás jogszabály-ellenessé válik, és a felek kölcsönösen nem módosítják a megállapodást a jogszabályi előírásoknak megfelelően. 
Az intézet a fogvatartotti telefonálási rendszerben bekövetkező változásokról (pl. telefonálási idő módosulása) írásban tájékoztatja a vállalkozót. A vállalkozó szavatol azért, hogy az általa nyújtott szolgáltatás szakszerű, a gyári és hatósági előírásoknak megfelelő legyen.
A fogvatartottaktól folyamatosan, több bv. intézetből érkező panaszokra tekintettel ismételten megkerestem a bv. országos parancsnokát annak érdekében, hogy az alábbiakról tájékoztasson:
Általában milyen eljárásban és feltételekkel kötnek szerződést az intézetekben működő boltokat üzemeltető cégekkel, illetve milyen szempontok alapján hagyják jóvá az árakat; a fogyasztóvédelmi felügyelőségek milyen feltételekkel végezhetnek helyszíni ellenőrzést a bv. intézetekben, kivizsgálhatják-e közvetlenül a fogvatartott fogyasztók panaszait. 
A Contel rendszer országosan működik-e, illetve a Bvfon kft. üzemelteti-e mindenütt a rendszert és mennyi időre, továbbá milyen szempontok alapján döntöttek arról, hogy a nyilvános állomások rendkívül magas díjszabását veszik figyelembe. A fogvatartottak milyen módon tehetnek panaszt a szolgáltatóval szemben?
Az országos parancsnok 2010. áprilisi tájékoztatása szerint a kiétkezési rendszert áttekintve általánosan jellemző, hogy az intézetek a boltokat külső közreműködő bevonásával, vállalkozási/bérleti szerződés megkötésével működtetik. A külső vállalkozó kiválasztásának módjára nincs egységes gyakorlat.
A bolt üzemeltetéséért bérleti díjat számítanak fel az intézetek, melynek mértékét saját hatáskörben állapítják meg. A bv. intézetek jelentős része a szerződésben kitér az árképzés módjára, és az árak mértékének együttes elfogadására. A Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság Regionális Felügyelőségei és ezek Kirendeltségei végezhetnek helyszíni ellenőrzést az üzlethelyiségekben.
A fogvatartottak telefonálását a Bvfon kft. által kiépített Contel rendszerben biztosítják. A BVOP nincs szerződéses viszonyban a kft.-vel, a Contel, régebbi nevén „Vamzer” rendszer működtetésére korábban az intézetek önállóan szerződtek. A Bvfon kft. intézetenként különböző idejű, határozott időre szóló szerződéssel rendelkezik, jellemzően 2014-et követő lejárati idővel. „A szerződések általában 5 éves időintervallumra kötődnek”, amely a felek egyetértésével meghosszabbítható.
A szerződések – a felek egymás közötti díjfizetésének hiányában – nem tartoznak a közbeszerzés hatálya alá, így értelemszerűen pályáztatás sem történt. A szolgáltatásért a bv. intézet nem fizet díjat és nem is számláz költséget a kft. felé. 
A szerződések tárgya a bv. intézet telefonrendszerétől független telefon alközponti rendszer telepítése, amely a fogvatartottak részére közszolgáltatású telefonhasználatot biztosít. A rendszer elemeit a kft. rendeli meg, és később, mint saját rendszert működteti. A bv. intézetek kizárólag a rendszer működéséhez szükséges környezetet, feltételeket biztosítják. 
A jogszabályi felhatalmazás – Bv. tvr. 36. § (5) bek. e) pont és 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 92. § – alapján a bv. intézetek olyan távbeszélő szolgáltatást biztosítanak, amely egyrészt lehetővé teszi a fogvatartottak kapcsolattartását, másrészt annak biztonsági szempontú ellenőrzését. A Bvfon kft. által működtetett önálló telefon alközponti rendszer eleget tesz a fenti törvényi előírásoknak mind a fogvatartottak, mind a bv. intézetek szempontjából. 
A rendszer szerződés szerinti díjszabása a mindenkori Főközponti Szolgáltató általános telefonos kártyás telefondíj átlagának 95%-a alatt marad, mely tényt a bv. intézetek rendszeresen ellenőriznek. A szolgáltató kiválasztása és a díjtétel megállapítása korábban a Matáv által működtetett telefonkártyás rendszer előnyösebb szolgáltatással való kiváltása miatt történt.
Ezt követően megkerestem a Gazdasági Versenyhivatal (GVH) elnökét, valamint a Hírközlési Fogyasztói Jogok Képviselőjét, hogy az üggyel kapcsolatos álláspontjukról tájékoztassanak. 
A GVH elnöke 2010 júliusában arról tájékoztatott, hogy a problémakörrel – konkrét panaszok kapcsán – a GVH is foglalkozott. A GVH tapasztalatai azt mutatják, hogy a bv. intézetekben működő telefonszolgáltatás és az üzletek árai általánosságban összhangban vannak a kiskereskedelmi árakkal, amennyiben a nyilvános helyeken, illetve a közintézményekben elhelyezett telefonkészülékek használati díjait, valamint a hagyományos élelmiszerboltok, illetve az élelmiszert árusító büféjellegű kiskereskedelmi egységek árait vesszük alapul. Az egyéni előfizetőknek kínált telefonszolgáltatások, továbbá a hipermarketek (pl. Tesco) árai ezeknél értelemszerűen alacsonyabbak.
Ezzel együtt azonban az is látszik, hogy a fogvatartottak a házirend előírásaiból következően a kedvezményes telefonálási díjakat nem tudják kihasználni, mivel este 6 után (és reggel 7 előtt) nem telefonálhatnak, vagy, hogy egyes alapvető termékekhez (kávé, dohány, konzerv, vákuumcsomagolt húsáru, gyümölcs, zöldség) a csomagok biztonsági ellenőrzése miatt csak az intézeti boltban juthatnak hozzá, gyakran a piaci árakat lényegesen meghaladó áron. Problémaként merült fel az is, hogy a boltokban nem adnak tételes nyugtát. 
A szolgáltatások árszínvonalának a piaci változásokhoz, valamint a fogyasztói igényekhez való rugalmas alkalmazkodását ráadásul megnehezítik a bv. intézetek által – esetenként indokolatlanul hosszú időre – kötött megállapodásokban foglalt árképzési szabályok. 
Nyilvánvaló, hogy a bv. intézetekben bizonyos piaci szolgáltatások nyújtói óhatatlanul kizárólagos helyzetet élveznek, így természetszerűleg felmerülhet a túlárazás vagy az alacsony minőségű szolgáltatás nyújtásának veszélye. Az 1996. évi LVII. törvény (Tptv.) tárgyi hatálya ugyanakkor nem teszi lehetővé a GVH számára azt, hogy a bv. intézetek házirendjének a telefonálásra és a vásárlásra vonatkozó rendelkezéseit, valamint a szokásostól eltérő, speciális szabályok, megállapodások alkalmazásának szükségességét versenyjogi szempontból vizsgálja.
A GVH álláspontja szerint a bv. intézet területén működő szolgáltatók és kiskereskedelmi egységek üzemeltetőinek kiválasztása, a működés kereteit rögzítő szerződéses feltételek meghatározása és betartásának ellenőrzése során a bv. intézet felelőssége annak biztosítása, hogy a fogvatartottak jogai és érdekei a számukra korlátozottan elérhető kapcsolattartási és vásárlási lehetőségek tekintetében ne csorbuljanak. Ezekre a problémákra a GVH már 2007 októberében felhívta a BVOP, a hatályos adójogi előírások esetleges megsértése miatt pedig az APEH figyelmét.
Hasonló problémák már más területeken is felmerültek (kórházakban, iskolákban, strandokon található büfék, ital-automaták, munkahelyi étkeztetés, adóhatósági nyomtatványbolt, rendőrség által megbízott autómentő, halottszállító, reptéri taxi). E helyzetekben közös az, hogy az adott intézmény – jellemzően ingatlanhasználati díj vagy más előny ellenében – köt, nem egyszer hosszú távú szerződést külső vállalkozásokkal, ugyanakkor a vállalkozás szolgáltatásait nem a szerződéskötő fél, hanem mások (betegek, diákok, munkavállalók, balesetet szenvedett autósok, reptérre érkező utasok) veszik igénybe. (Jelentős különbség ugyanakkor, hogy a szolgáltatás igénybevétele a felsorolt esetekben rendszerint más módon (pl. más szolgáltatással) is kiváltható: a diákok bármit (tízórait stb.) bevihetnek az iskolába, a kórházakban fekvőket rendszeresen látogathatják a hozzátartozóik, és vihetnek nekik élelmet, a strandokra is lehet bevinni élelmiszert, a munkahelyi étkeztetés általában olcsóbb, mint a munkahelyen kívüli, a reptéri taxi helyett pedig minibusszal vagy BKV-val is utazhatunk.) Ebből következően nyilvánvaló érdekellentét van a szolgáltatások megrendelője és annak tényleges igénybe vevői, az ellenszolgáltatás fizetésére kötelezettek között. Tapasztalataik szerint ezeket az anomáliákat versenyhatósági eszközökkel (erőfölénnyel való visszaélés tilalma) nem lehet megoldani, vagy csak kivételes körülmények esetén avatkozhatnak be. Néha a versenyjog generálklauzulája (Tptv. 2. §) jogalapot ad a fellépésre, ez azonban bírósági hatáskörbe tartozik, ezért nem nyújt adekvát – a következmények megelőzésére alkalmas – megoldást.
Nyilvánvalóan nem az a lényeg, hogy formális pályázati eljárásra kerüljön sor, hanem, hogy a kizárólagos pozíció (szolgáltatási koncesszió) biztosításakor milyen szempontokat érvényesít az azt nyújtó szervezet, illetve, hogy a szerződés időtartama alatt folyamatosan ellenőrizze azok megvalósulását. Ugyancsak nem elhanyagolható kérdés, hogy – különösen egy gyorsan változó piacon – lehetőség van-e a szerződés módosítására abban az esetben, ha a kezdeti feltételek hátrányosak a szolgáltatást igénybe vevők számára. Ahhoz kell tehát jó eljárásokat kidolgozni, hogy a szolgáltatási koncesszió adója megismerje, és – a sajátja mellett – figyelembe vegye a fogyasztók érdekeit is.
A GVH az elmúlt években ilyen tárgyban több közbenjáró levelet írt különböző intézményeknek (kórházak, egyetemek, BVOP), hogy a helyes gyakorlat kialakítására felhívja az intézményvezetők figyelmét. Amennyiben a közfeladatot ellátó szervnek működik országos irányító szervezete, az lenne a célszerű, hogy e szervezet alakítson ki mintát a szolgáltatást nyújtó fél kiválasztásával kapcsolatos eljárásra vonatkozóan. 
A jó szolgáltató – bevétele maximalizálása érdekében – akkor jár el a legjobban, ha figyelembe veszi a fogyasztói igényeket szolgáltatásai, áruválasztéka és árai kialakításakor. Egyértelmű azonban az is, hogy amikor egy vállalkozás kizárólagos jogokat kap, akkor minél nagyobb költségei vannak, annál inkább érdekelt a kizárólagos pozíciója adta lehetőségek maximális kihasználásában. Ezekben a helyzetekben csak a „koncesszió” adója tud fellépni a monopolárazás lehetőségével szemben, ha a szerződéskötés során megteremti ennek garanciáit.
A GVH szerint a bv. intézetekben ezt azzal lehetne megteremteni, ha a szerződéskötéskor nagyobb súllyal vennék figyelembe a fogvatartottak gazdasági és egyéb méltányolható érdekeit; nem kötnének bizonyos időtartamnál (3-5 év) hosszabb szerződéseket; gondoskodnának a szerződés felbonthatóságáról vagy más jogkövetkezmény alkalmazásáról arra az esetre, ha a szolgáltató visszaélne kizárólagos helyzetével; a BVOP jó minőségű szerződésmintát dolgozna ki az intézetek részére.
A GVH elnöke végül leszögezte, hogy „a rendelkezésre álló információk alapján a jelen ügyben sem valószínű (!?), hogy a GVH részéről versenyjogi beavatkozásra kerülhessen sor.” Ez azonban nem jelenti azt, hogy a fogvatartottak által sérelmezett helyzet ne okozhatna jog-, illetve érdeksérelmet anélkül, hogy az versenyjogi felelősségre vonásra adna okot, ezért „a GVH a maga részéről támogatja, hogy a hatáskörrel rendelkező szervek vizsgálják felül – a telefonálási és vásárlási lehetőségekre vonatkozó szabályokból és a bv. intézetek által kötött megállapodásokból eredő – a fogvatartottak szempontjából esetenként indokolatlanul hátrányosnak tűnő feltételeket”.
Munkatársaim 2010. június 28-án megbeszélést folyatattak a Hírközlési Fogyasztói Jogok Képviselőjének munkatársával. A Hírközlési Fogyasztói Jogok Képviselőjét névleg felváltó Hírközlési és Média Biztos 2010 szeptemberében arról tájékoztatott, hogy a Bvfon Kft. jelenleg nem aktív szolgáltató, a Nemzeti Hírközlési Hatóság által vezetett elektronikus hírközlési szolgáltatások nyilvántartásából 2007 márciusában törölték.
A határozat indokolása szerint a Bvfon Telekommunikációs Kft. ügyvezető igazgatója 2007. február 07-én kelt nyilatkozatában bejelentette, hogy a kft. egy zártkörű felhasználói kör – a magyar büntetés-végrehajtási intézetekben a fogvatartottak részére – nyújt alközponti szolgáltatást, mely szolgáltatás nem bejelentés kötelezett, ezért kéri, hogy a hatóság az elektronikus hírközlési szolgáltatók nyilvántartásából törölje. „Fentiek alapján döntött a hatóság rendelkező részben foglaltaknak megfelelően”.
A Nemzeti Média és Hírközlési Hatóság Szolgáltatásbejelentési Osztályának vezetője 2010 decemberében arról tájékoztatott, hogy a vállalkozó és a bv. intézet közötti szerződést áttekintve felmerült annak lehetősége, hogy a BVfon kft. tevékenysége nem nyilvános elektronikus hírközlési szolgáltatatásnak minősülhet. „Ez az összes körülmény mérlegelése alapján, hatósági eljárásban dönthető el, ezt a hatóság hivatalból fogja megtenni”.
Leszögezték ugyanakkor, hogy a kft. nem nyilvánosan elérhető szolgáltatást nyújtóként sem lenne köteles általános szerződési feltételek készítésére, és más olyan kötelezettségek sem terhelik, amelyek csak a nyilvánosan elérhető telefonszolgáltatást nyújtókat, vagy az előfizetői szolgáltatást nyújtókat terhelik.
Az elektronikus hírközlési szolgáltatások piacán az árakat a verseny, valamint az egyetemes hírközlési szolgáltatás intézménye hivatott biztosítani. Ezek a tényezők a fogvatartottak esetében – speciális helyzetükre tekintettel – nem juthatnak érvényre, így nem érvényesülhetnek maradéktalanul a 2003. évi C. törvény 2. §-ában megfogalmazott célok és alapelvek (mindenkinek rendelkezésére álljanak a hírközlési szolgáltatások, a fogyasztók hozzájussanak valamennyi információhoz, szolgáltatók és szolgáltatások között szabadon választhassanak stb.). Álláspontjuk szerint speciális szabályozást igényel, hogy az alapelvek és célok közül melyeknek kell érvényesülni a fogvatartottak esetében. 
A fogvatartottak nem dönthetnek szabadon a szolgáltatás igénybevételének módjáról, ami szintén a speciális szabályozás (árszabályozás) igényét veti fel.

A vizsgálat megállapításai
Jelenleg 16 500 fogvatartott tartózkodik a hazai bv. intézetekben, a szükségleti cikkek vásárlása (kiétkezés), illetve a telefonálás mindannyiukat érinti.

I. A bv. intézetekben működő üzletekkel kapcsolatban
A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 156. § (1) bekezdése szerint az intézetnek az elítélt részére havonta legalább kétszeri vásárlásra kell lehetőséget biztosítania.
Az 1-1/40/1999. OP intézkedés 154. pontja szerint a bolt üzemeltetőjével kötött szerződésben rögzíteni kell, hogy az elítélt részére a vásárolt cikkekről nyugtát, illetve számlát kell adni, valamint az árjegyzéket jól látható helyen kell kifüggeszteni.
A csomagban beküldhető dolgok körét az intézetek – biztonsági okokból – jelentősen korlátozzák. A szükségleti cikkek (élelmiszerek, tisztasági felszerelések) beszerzésére ezért jellemzően a bv. intézetekben kialakított – monopolhelyzetben levő – boltokban van lehetősége a fogvatartottaknak.
A Szombathelyi Bv. Intézetben működő bolt szerződése szerint az árukínálatot és az árakat mind az intézettel, mind a BVOP-val jóvá kell hagyatni; továbbá a vállalkozó köteles az árakat jól látható helyen feltüntetni.
Az országos parancsnok tájékoztatása szerint a bv. intézetek a vállalkozókkal kötött szerződésekben – saját hatáskörben megállapított – bérleti díjat kötnek ki. „A bv. intézetek jelentős része a szerződésben kitér az árképzés módjára, az árak együttes elfogadására”.
Nyilvánvaló, hogy a boltok árait nem a hipermarketek, nagyáruházak akciós áraihoz kell hasonlítani, hanem a kisebb élelmiszerboltok áraihoz. A GVH ezzel kapcsolatban azt állapította meg, hogy az árak összhangban vannak a kiskereskedelmi árakkal. Megállapította ugyanakkor azt is, hogy a bv. intézetekben kizárólagos helyzetben levő piaci szolgáltatóknál fennáll a túlárazás és az alacsony minőségű szolgáltatás nyújtásának veszélye. Álláspontja szerint ezt azzal lehetne elkerülni, ha a BVOP megfelelő garanciákkal ellátott szerződésmintákat dolgozna ki, az intézetek pedig a szerződéskötés, illetve annak fenntartása során a fogvatartottak jogait és érdekeit is figyelembe vennék. 
Magam részéről az ellenőrzési-panasztételi mechanizmusok erősítésének szükségességére szeretném felhívni a figyelmet. Nyilvánvaló, hogy a Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság (NFH) illetékes szervei „észrevétlenül” nem léphetnek be a bv. intézetbe, próbavásárlást nem végezhetnek, ezáltal számos körülményt nem tudnak megfelelően ellenőrizni. A bv. intézetek felelőssége ezért fokozottan fennáll a szerződésben foglalt kötelezettségek ellenőrzése kapcsán. 
A fogvatartottak a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 6. § (1) bekezdése alapján panaszt tehetnek a fogvatartással összefüggő ügyeikben, ebbe az intézeti vásárlás is beletartozik. A boltokban ugyanakkor – a 2005. évi CLXIV. törvény 5. § (4) bekezdése értelmében – vásárlók könyvét kell elhelyezni, melyben a fogvatartottak írásban panaszt, észrevételt tehetnek. A fogyasztóvédelmi hatóságok jogosultak a vásárlók könyvébe tett bejegyzések, és az arra adott válaszok ellenőrzésére. A vásárlók könyvének szabálytalan kezelése miatt szabálysértési eljárás is kezdeményezhető.
Összességében megállapítható, hogy a fogvatartotti panaszokban jelzett sérelmek az alkotmányos jogsérelem szintjét nem érik el, azonban – a Gazdasági Versenyhivatal elnökének álláspontjával összhangban, a fogvatartottak kiszolgáltatott helyzetére tekintettel, az esetleges visszaélések elkerülése érdekében – szükségesnek tartom felhívni a figyelmet az alábbiakra:
1. A BVOP-nak egységes – a minimálisan kötelező tartalmi elemeket meghatározó – szerződésmintát kellene kidolgoznia az intézetek számára, megfelelő garanciákkal szerződésszegés esetére.
2. Minden, az intézetekben működtetett boltokra vonatkozó szerződésben – a kiskereskedelmi árakat tekintetbe véve – meg kellene határozni az árakat, amit az intézetnek és a BVOP-nak is jóvá kellene hagynia.
3. A szerződések időtartamát rövid (3-5 éves) időre kellene korlátozni.
4. A fogvatartottakkal – a boltokban kihelyezett tájékoztatón keresztül ismertetni kellene, hogy panaszaikkal az NFH illetékes szervéhez fordulhatnak, valamint – amennyiben egyes helyeken nincs rendszeresítve – hitelesített vásárlók könyvét is biztosítani kell a fogvatartottak számára. 

II. A bv. intézetekben biztosított telefonszolgáltatással kapcsolatban
1. Az 1979. évi 11. tvr. (Bv. tvr.) 36. § (5) bekezdése szerint az elítélt állampolgári jogai a következőképpen módosulnak: távbeszélő használatára a büntetés-végrehajtási intézet lehetőségei szerint jogosult, ez ellenőrizhető, az ellenőrzés lehetőségéről az elítéltet tájékoztatni kell (e, pont). A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 92. § (1) bekezdése értelmében az elítélt az intézet által kijelölt távbeszélőt a házirend előírásainak megfelelően használhatja.
A fogvatartottak az intézetek házirendjében meghatározott időben – rendszerint egy vonalkódos kártya segítségével, letéti pénzük terhére – használhatják a telefon-készüléket. A beszélgetés – a hatóságokkal és a védővel folytatott kommunikáció kivételével – ellenőrizhető, és biztonsági okból megszakítható. 
A 116/1998. OP intézkedés 18. pontja szerint a fogvatartottak részére legalább hetente egyszer öt perc időtartamban kell biztosítani a telefonbeszélgetést. A nevelő – a házirendben foglaltakon túl – méltányosságból engedélyezhet további telefonbeszélgetést, vagy a beszélgetési idő meghosszabbítását. A parancsnok kijelöli azokat a személyeket, akik jogosultak a telefonhasználat ellenőrzésére. 
A Szombathelyi Bv. Intézet házirendje szerint a jogerősen elítéltek naponta egyszer tíz perc időtartamban telefonálhatnak (hétfőtől péntekig 8.00-16.00 óra között, hétvégén 8.00 és 12.00 óra között). A készülék névre szóló, vonalkódos kártyával használható. 
Az előzetesen letartóztatottak részére hetente 30 (3x10) perc időtartamban biztosítják a telefonhasználatot, jogi képviselőjükkel (védőjükkel) azonban munkanapokon, hivatali munkaidőben korlátlanul érintkezhetnek, ha az erre a célra rendszeresített formanyomtatványt a nevelőnek továbbítják. 
A megőrzésen az intézetben tartózkodó fogvatartottak (elítéltek, illetve tárgyalásra érkező előzetesen letartóztatottak) számára – amennyiben rendelkezésre áll a vonalkódos kártya és a pénzügyi átutalásról szóló értesítés is (megérkezett a pénz a kártyájukra) – mindössze heti egyszer tíz percben biztosított a telefonkészülék használata.
A Fővárosi Bv. Intézetben az előzetes letartóztatásban lévő, valamint a nem dolgozó jogerősen elítélt fogvatartottak engedélyezett kapcsolattartóikat, védőjüket hetente 3 alkalommal 10 perc időtartamban telefonon felhívhatják, és ennek során korlátlan mennyiségű engedélyezett telefonszám hívását kezdeményezhetik. A 10 perc időtartam nem bontható meg, másik napra egy része sem vihető át, a fel nem használt idő később nem vehető igénybe. 
A dolgozó fogvatartottak minden nap öt perc időtartamban hívhatják engedélyezett kapcsolattartóikat, a fentiekben meghatározottak szerint. A magánelzárást töltő fogvatartottak hetente egy alkalommal 10 perc időtartamban folytathatnak telefonbeszélgetést engedélyezett kapcsolattartóikkal. 
A megőrzésre szállított fogvatartottaknak, ha letéti pénzüket nem küldték át, vagy egyéb rendkívüli esetekben az intézet biztosítja a telefonkártyával működő nyilvános készülékek használatát.
A telefonbeszélgetés biztonsági okból megszakítható. A telefonbeszélgetéseket – a védővel folytatottakat kivéve – ellenőrzik, az ellenőrzésre jogosult tudomására jutottak szolgálati titkot képeznek, az ellenőrzés nem sértheti a telefont használó személyiségi jogait, kizárólag biztonsági célokat szolgál.
A telefonálás időpontjai az intézet mindhárom objektumában, a hét minden napján: délelőtt 9.00 órától 11.30 óráig, délután 13.00 órától 17.00 óráig. A dolgozó fogvatartottak zárásig telefonálhatnak.
A két bv. intézetben jelentősen eltérnek az előzetesen letartóztatottak telefonhasználatának gyakoriságára vonatkozó szabályok: Míg Szombathelyen a hozzátartozóikkal heti 30 percet, a védőjükkel pedig időbeli korlátozás nélkül beszélhetnek, addig a Fővárosi Bv. Intézetben összesen heti 30 percet beszélhetnek telefonon. Ezt a szabályozást a Fővárosi Bv. Intézet 200%-os zsúfoltsága indokolhatja ugyan, de a gyakorlatban álláspontom szerint a védelemhez való jog korlátozását eredményezi. 
A PPP konstrukcióban épült Szombathelyi Bv. Intézetben a BVOP és az üzemeltető közötti szerződés alapján a maximum 110%-os telítettségre törekszenek (e feletti létszám esetén ugyanis a BVOP-t fizetési kötelezettség terheli), ennek ellenére az intézetben megőrzésen tartózkodó – gyakran tárgyalásra szállított előzetesen letartóztatottak – mindössze hetente öt percet telefonálhatnak, ami szintén korlátozza a védelemhez való jog érvényesülését. A Magyar Helsinki Bizottság 2009-ben kiadott, a hatékony védelemhez való jog érvényesülését elemző anyagában felhívta a figyelmet, hogy a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet előírása azt eredményezi, hogy bizonyos bv. intézetek jelentős mértékben korlátozzák az előzetesen letartóztatottak és védőik telefonbeszélgetésének időtartamát. (A gyanú árnyékában; Magyar Helsinki Bizottság, Budapest, 2009, 29-30. o.)
A Magyar Ügyvédi Kamara jelenlegi elnöke már 2005-ben kiemelte, hogy a bv. intézetekben levő előzetesen letartóztatottakkal való személyes, illetve telefonos kapcsolatfelvétel, illetve kapcsolattartás jelentős mértékben nehezített. Több megyei bv. intézetben csak egy beszélő helyiség áll rendelkezésre, emiatt akár több órát is várakoznia kell a védőnek, hogy a védencével személyesen beszélhessen, de az is előfordul, hogy végül egyáltalán nem sikerül találkoznia a fogvatartott védencével. „Az államnak (...) magával szemben is követelményeket kell támasztania, azaz az eddiginél sokkal nagyobb ütemben kell javítania a beszélők lebonyolításának objektív feltételeit”.
A büntetőeljárási törvény (helyesen) nem a személyes kapcsolatfelvétel kötelezettségét írja elő a védőnek. (1998. évi XIX. törvény (Be.) 50. § (1) a) pont) Az írásbeli kapcsolatfelvétel nehézkes, manapság a legadekvátabbnak nyilvánvalóan a telefonkapcsolat tűnik, ezért az állam felelős szerveinek ezen a téren is haladéktalanul valódi megoldást kell találniuk, és meg kell teremteniük a technikai feltételeit annak, hogy a védő által kezdeményezett beszélgetéseket is le lehessen bonyolítani. (Bánáti János: Szabadságkorlátozás; Fundamentum 2005/2. 50-51. o.)
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a bv. intézetekben a telefonos kapcsolattartás kiemelt jelentősége miatt az előzetesen letartóztatottak telefonhasználatának korlátozása a védőjük hívását illetően a védelemhez való joggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét eredményezi. Figyelemmel arra, hogy a jogszabályokban nincs rögzítve a telefonhasználat minimális időtartama, illetve nincs különbség a védővel és más kapcsolattartókkal való telefonálás között, a visszásság a jogi szabályozás hiányosságára vezethető vissza.
2. A fogvatartottaknak (elítélteknek, előzetesen letartóztatottaknak, szabálysértési elzárást töltő személyeknek) a védőjükkel, hozzátartozóikkal való telefonos kapcsolattartásra kizárólag a BVfon Kft. által működtetett Contel rendszeren keresztül van lehetőségük. A mobilhívások díja a panaszok szerint Szombathelyen percenként 105, a Fővárosi Bv. Intézetben 120 Ft. 
Az országos parancsnok tájékoztatása szerint a kft.-vel az egyes intézetek kötnek szerződést, amely ingyenes, így nem tartozik a közbeszerzés hatálya alá. A szerződéseket általában 5 éves intervallumra kötik; a szerződések tárgya a bv. intézetek telefonrendszerétől független telefon-alközponti rendszer telepítése, amely a fogvatartottak részére közszolgáltatású telefonhasználatot tesz lehetővé. A rendszert a kft. saját rendszerként működteti, a bv. intézet kizárólag a rendszer működéséhez szükséges feltételeket biztosítja. 
A helyzet tehát a következő: A bv. intézetek a BVfon Kft.-vel olyan szerződéseket kötöttek, melyek szerint egyik fél sem fizet díjat. A kft. telepíti a saját tulajdonát képező rendszert az egyes intézetekben, mely beruházások - bizonyos idő alatt - a fogvatartottak által fizetett díjakból vélhetően megtérülnek.
A Szombathelyi Bv. Intézet és a kft. ugyanakkor nem öt, hanem 24 évre kötött szerződést, ezen belül 2014-ig biztosítják a jelenlegi díjakat (melyek ezen idő alatt is újratárgyalhatók).
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése meghatározza az országgyűlési biztosok hatáskörét: Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető alkotmányos jogával összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
A biztosok hatáskörébe tartozó szervtípusok – hatóság, illetve közszolgáltató – közül a törvény 29. §-a ugyanakkor csak a hatóság fogalmát értelmezi. Az Obtv. az országgyűlési biztosok jogértelmezésére bízza annak eldöntését, hogy mely szervek tekinthetők közszolgáltatónak. Az OBH 6501/2001. számú jelentésemben már kifejtettem, hogy „az országgyűlési biztosok minden esetben közszolgáltatónak tekintik a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe”.
A BVfon Kft. ennek megfelelően közszolgáltatónak minősül, hiszen kizárólagos szolgáltatóként biztosítja az állami feladat ellátását: egyrészt a fogvatartottak telefonhasználatát, másrészt a beszélgetések ellenőrzését.
A GVH korábban ismertetett megállapításai, illetve ajánlásai természetesen a BVfon Kft.-vel kötött szerződésekre is vonatkoznak. A panasztételi mechanizmusok erősítésére ebben az esetben is szükség van: a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 6. § (1) bekezdése alapján a panasz lehetőségét nemcsak a számlázással, hanem a szolgáltatás minőségével kapcsolatban is biztosítani kell a fogvatartottak számára a bv. intézetekben.
Az 1996. évi LVII. törvény 2. §-a értelmében „tilos gazdasági tevékenységet tisztességtelenül – különösen a versenytársak, üzletfelek, valamint a fogyasztók törvényes érdekeit sértő vagy veszélyeztető módon vagy az üzleti tisztesség követelményeibe ütközően – folytatni”. A 86. § (1) bekezdése alapján a rendelkezés megsértése miatti eljárás lefolytatása a megyei (fővárosi) bíróság hatáskörébe tartozik.
A 2003. évi C. törvény (Eht.) 126. § (2) bekezdése alapján a Hírközlési és Média Biztoshoz bejelentéssel élhet bármely előfizető, felhasználó, továbbá a fogyasztói érdekek képviseletét ellátó társadalmi szervezet, amennyiben megítélése szerint valamely szolgáltató, forgalomba hozó vagy forgalmazó tevékenysége, szolgáltatása, terméke, eljárása, ennek során hozott intézkedése, illetőleg valamely intézkedése elmulasztása következtében az előfizetőt, illetve a felhasználót az elektronikus hírközlésre vonatkozó szabályban vagy az előfizetői szerződésben meghatározott jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn. A fogvatartottakat erről a jogukról megfelelően tájékoztatni kell. 
Az Eht. 188. § 13. pontja értelmében elektronikus hírközlési szolgáltatás „olyan, más részére általában ellenszolgáltatásért végzett szolgáltatás, amely teljesen vagy nagyrészt jeleknek elektronikus hírközlő hálózatokon történő átviteléből, és ahol ez értelmezhető, irányításából áll, de nem foglalja magában az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások felhasználásával továbbított tartalmat szolgáltató vagy ilyen tartalom felett szerkesztői ellenőrzést gyakorló szolgáltatásokat, valamint nem foglalja magában az információs társadalommal összefüggő, más jogszabályokban meghatározott szolgáltatásokat, amelyek nem elsősorban az elektronikus hírközlő hálózatokon történő jeltovábbításból állnak”. A bv. intézetekben természetesen nem nyilvánosan elérhető, bárki számára rendelkezésre álló szolgáltatás nyújtásáról van szó. 
A Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság illetékes osztályának álláspontja szerint speciális szabályozást igényel, hogy az Eht.-ban foglalt alapelvek és célok közül melyeknek kell érvényesülni a fogvatartottak esetében. Felmerült emellett az árszabályozás igénye is.
A fogvatartottak számára a külvilággal való telefonos kapcsolattartás olyan közszolgáltatásnak minősül, amely a fogva tartásból eredő jogkorlátozások miatt fokozott jelentőséggel bír. A kapcsolattartás más formái (levelezés, valamint látogatás) a mai világban a telefonálást nem pótolhatják, mert nem elég gyorsak, illetve közvetlenek, a látogató-fogadásra pedig csak havonta egyszer van lehetőség.
A Bv. tvr. 19. §-a szerint a szabadságvesztés végrehajtásának célja az, hogy e törvényben meghatározott joghátrány érvényesítése során elősegítse az elítéltnek a szabadulása után a társadalomba történő beilleszkedését, és azt, hogy tartózkodjék újabb bűncselekmény elkövetésétől.
Az OBH 3557/2008. számú jelentésemben rámutattam, hogy a látogatófogadás jogának fontos szerepe van a börtön világa és a társadalom közötti kapcsolattartásban, a büntetés letöltése utáni beilleszkedésben, valamint abban is, hogy a fogvatartott megőrizhesse önértékelését, önbecsülését. A büntetés-végrehajtási szervezet tevékenységének törvényességét felügyelő legfőbb ügyész egyetértett az ombudsman álláspontjával, amely szerint törekedni kell arra, hogy a fogvatartott alapjogait – így a külvilággal való kapcsolattartását – a lehető legkisebb mértékben korlátozzák.
Az Alkotmánybíróság felfogásában az emberi méltósághoz való jog az ún. általános személyiségi jog egyik megfogalmazása, azaz a személyiségi jogok anyajoga, amely a modern alkotmányokban, illetve alkotmánybírósági gyakorlatban a személyiség szabad kibontakozásához való jog, az önrendelkezés szabadságához való jog, általános cselekvési szabadság, továbbá a magánszférához való jog elnevezésekkel szerepel. (8/1990. (IV. 23.) AB határozat, ABH 1990, 42, 44) 
Az Alkotmánybíróság 56/1994. (XI. 10.) AB határozatában kifejtette, hogy a „magánszférához való jogot” az Alkotmány konkrét, szubjektív alapjogként nem nevezi meg, de a magánélet szabadságához való jog kétségkívül az egyén autonómiájának védelmére szolgáló olyan alapjog, amely az ember veleszületett méltóságából ered, amelynek tehát az általános személyiségi jog – az emberi méltósághoz való jog – szubszidiárius alapjoga. A magánszférához való jog, az önmegvalósítás joga, a személyiség szabad kibontakozása és az autonómia védelme megköveteli az Alkotmány 8. § (1) bekezdésében írt szempontok érvényesülését, azaz azt, hogy az állam az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tartsa tiszteletben és védelmezze”.
Álláspontom szerint a fogva tartott személyek legbelsőbb, védett magánszférájához tartozik a családtagokkal, barátokkal való kommunikáció és telefonos kapcsolattartás, amelynek gyakorolhatóságát – a fogva tartásból adódó speciális helyzet figyelembe vétele mellett – az állam köteles megfelelő keretek között biztosítani. A kapcsolattartás joga természetesen nem korlátozhatatlan jog, azonban még a szabadságvesztés büntetés általános és ésszerű igényei mellett sem kerülhet arra sor, hogy az egyébként biztosított jogosultság érvényesülését az állam – ésszerűtlenül magas – díjfizetés megállapításával akadályozza.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a túlzottan magas percdíjak miatt a fogvatartottak csak korlátozottan (esetenként egyáltalán nem) tudják igénybe venni a közszolgáltatást, a bv. intézetek, illetve a BVfon kft. eljárása ezáltal közvetlenül veszélyezteti az emberi méltósághoz való jogból levezethető magánszférához való jog, valamint – az előzetesen letartóztatottak vonatkozásában – a védelemhez való jog érvényesülését. (A fiatalkorúak bv. intézeteiben folytatott vizsgálatom során az intézetparancsnokok elmondták, hogy a fiatalkorúak a költségek miatt alig vagy egyáltalán nem használják a telefont (OBH 4841/2007.)
A magánszféra fenntartása, a családdal, házastárssal, barátokkal való kapcsolattartás megőrzése elengedhetetlen feltétele az elítéltek szabadulása utáni reszocializációjának, az előzetesen letartóztatottak esetén pedig – az ártatlanság vélelmére is tekintettel – mind a védővel, mind a családdal való kapcsolattartás biztosítása kiemelkedő fontosságú. 
Tekintettel arra, hogy a fogvatartottak vonatkozásában felmerült a speciális szabályozás, illetve ezen belül az árszabályozás szükségessége, a visszásság álláspontom szerint a jogi szabályozás hiányosságára is visszavezethető. 

Intézkedések
A védelemhez való joggal összefüggő visszásság orvoslása érdekében – az Obtv. 25. §-a alapján – javaslom a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, hogy a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet módosításával, elfogadható mértékben szabályozza a telefonhasználat minimális heti időtartamát külön a védők és külön más kapcsolattartók tekintetében, továbbá az új Bv. kódexben – az előzetesen letartóztatottak helyzetének javítására tett erőfeszítésekkel összhangban, a belügyminiszterrel együttműködve – biztosítsa a védővel való korlátlan telefonbeszélgetés lehetőségét, ideértve a védő hívásának fogadását is. 
Az emberi méltósághoz való joggal, valamint a védelemhez való joggal összefüggő visszásság orvoslása érdekében – az Obtv. 25. §-a alapján – javaslom a nemzeti fejlesztési miniszternek, hogy a fogvatartottak számára nyújtott telefonszolgáltatás tekintetében fontolja meg speciális szabályozás – ezen belül az árszabályozás – kialakítását. 
Az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján ajánlást teszek a büntetés-végrehajtás országos parancsnokának, hogy – a bv. intézetekkel és a BVfon Kft.-vel együtt – egyeztessenek a telefonhívások percdíjainak csökkentéséről, és a kedvezményes (hétvégi, ünnepnapi) díjszabás kialakításáról, különös tekintettel az öt évnél hosszabb időre kötött szerződésekre, valamint vegyék figyelembe az I. pontban felsorolt szempontokat a szerződések megszövegezésénél.

Budapest, 2010. december 16.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok

1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.):
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket - ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát - már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
29. § (4) E törvény alkalmazásában alapvető joggal kapcsolatos visszásság: alapvető jog sérelme vagy annak közvetlen veszélye, függetlenül attól, hogy az cselekvés vagy mulasztás eredménye.

1996. évi LVII. törvény a tisztességtelen piaci magatartás és versenykorlátozás tilalmáról (Tptv.):
1. § (1) E törvény hatálya kiterjed a természetes és a jogi személynek, valamint a jogi személyiség nélküli gazdasági társaságnak - ideértve a külföldi székhelyű vállalkozás magyarországi fióktelepét is a VI. fejezetben szabályozott magatartások kivételével - (a továbbiakban az előzőek együtt: vállalkozás) a Magyar Köztársaság területén tanúsított piaci magatartására, kivéve, ha törvény eltérően rendelkezik. E törvény hatálya alá tartozik továbbá - a II-III. fejezetekben szabályozott magatartások kivételével - a vállalkozás külföldön tanúsított piaci magatartása is, ha annak hatása a Magyar Köztársaság területén érvényesülhet.
2. § Tilos gazdasági tevékenységet tisztességtelenül - különösen a versenytársak, üzletfelek, valamint a fogyasztók törvényes érdekeit sértő vagy veszélyeztető módon vagy az üzleti tisztesség követelményeibe ütközően - folytatni.
2/A. § (1) E törvény alkalmazásában fogyasztó a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmáról szóló 2008. évi XLVII. törvény (a továbbiakban: Fttv.) alapján fogyasztónak minősülő megrendelő, vevő és felhasználó.
21. § Tilos a gazdasági erőfölénnyel visszaélni, így különösen:
a) az üzleti kapcsolatokban - ideértve az általános szerződési feltételek alkalmazásának esetét is - tisztességtelenül vételi vagy eladási árakat megállapítani, vagy más módon indokolatlan előnyt kikötni, vagy hátrányos feltételek elfogadását kikényszeríteni;
45. § A Gazdasági Versenyhivatal jár el minden olyan versenyfelügyeleti ügyben, amely nem tartozik a bíróság (86. §) hatáskörébe.
86. § (1) A 2-7. §-okban foglalt rendelkezések megsértése miatti eljárás lefolytatása a bíróság hatáskörébe tartozik.
(2) Az érdekelt a keresetben
a) követelheti a jogsértés megtörténtének megállapítását,
b) követelheti a jogsértés abbahagyását és a jogsértő eltiltását a további jogsértéstől,
c) követelheti, hogy a jogsértő - nyilatkozattal vagy más megfelelő módon - adjon elégtételt, és szükség esetén a jogsértő részéről vagy költségén az elégtételnek megfelelő nyilvánosságot biztosítsanak,
d) követelheti a sérelmes helyzet megszüntetését, a jogsértést megelőző állapot helyreállítását, továbbá a jogsértéssel előállított vagy forgalomba hozott áruk jogsértő jellegétől való megfosztását, vagy - ha ez nem lehetséges - megsemmisítését, továbbá az előállításra szolgáló különleges eszközök megsemmisítését,
e) kártérítést követelhet a polgári jog szabályai szerint, illetve
g) követelheti, hogy a jogsértő szolgáltasson adatot a jogsértéssel érintett áruk előállításában, forgalmazásában résztvevőkről, valamint az ilyen áruk terjesztésére kialakított üzleti kapcsolatokról.
88. § (4) Az e fejezet alapján indított perekre a megyei (fővárosi) bíróságnak van hatásköre.

1997. évi CLV. törvény a fogyasztóvédelemről:
14. § (1) A fogyasztót - a (2) bekezdésben meghatározott kivétellel - a külön jogszabályban meghatározottak szerint írásban tájékoztatni kell a fogyasztóknak megvételre kínált termék eladási áráról és egységáráról, illetve a szolgáltatás díjáról.
(3) Az eladási árat, az egységárat, illetve a szolgáltatás díját egyértelműen, könnyen azonosíthatóan és tisztán olvashatóan kell feltüntetni.
45/A. § (1) A fogyasztóvédelmi hatóság ellenőrzi az e törvényben és - a szerződés létrejöttére, érvényességére, joghatásaira és megszűnésére vonatkozó rendelkezések kivételével - a végrehajtására kiadott jogszabályokban foglalt rendelkezések betartását, és eljár azok megsértése esetén.
(2) A fogyasztóvédelmi hatóság ellenőrzi a külön jogszabályban fogyasztóvédelmi rendelkezésként meghatározott rendelkezések betartását, és - ha a fogyasztókkal szembeni tisztességtelen kereskedelmi gyakorlat tilalmáról szóló törvény eltérően nem rendelkezik - eljár azok megsértése esetén.
(3) Az (1) és (2) bekezdésben meghatározott rendelkezéseken túl, ha külön törvény vagy kormányrendelet eltérően nem rendelkezik, a fogyasztóvédelmi hatóság ellenőrzi
a) az áru fogyasztók számára való értékesítésére,
b) a fogyasztóknak forgalmazott termék minőségére, összetételére, csomagolására, megfelelőségértékelésére, megfelelőségi jelölésére,
c) a fogyasztóknak értékesítésre szánt, illetve értékesített áru mérésére, hatósági árára vagy egyébként kötelezően megállapított árára,
d) a fogyasztói panaszok intézésére,
e) a fogyasztói szerződés keretében érvényesített szavatossági és jótállási igények intézésére,
f) a termék forgalmazása vagy szolgáltatás nyújtása során az egyenlő bánásmód követelményére, továbbá
g) a fogyasztók tájékoztatására
vonatkozó rendelkezések betartását, és eljár azok megsértése esetén.

2003. évi C. törvény az elektronikus hírközlésről (Eht.): 
9. § (1) A Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (a továbbiakban: Hatóság) autonóm államigazgatási szerv. A Hatóság a frekvenciagazdálkodás és a hírközlés területén részt vesz a Kormány - jogszabályokban meghatározott - politikájának végrehajtásában. A Hatóságnak az Országgyűlés által választott tagokból álló, önálló jogi személyiségű autonóm szerve a Médiatanács.
(2) A Hatóság önálló hatáskörrel rendelkező szervei: a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Elnöke (a továbbiakban: Elnök), a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság önálló jogi személyiségű Médiatanácsa (a továbbiakban: Médiatanács) és a Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság Hivatala (a továbbiakban: Hivatal).
10. § A Hatóság
m) eljár az elektronikus hírközlési szolgáltatások bejelentésével, a polgári célú frekvenciagazdálkodással, az azonosítógazdálkodással, a jogszabályban előírt nyilvántartások vezetésével, a zavarelhárítással, a piacfelügyelettel, az ingatlanhasználattal, az elektronikus hírközlési építmények engedélyezésével, az építésfelügyelettel kapcsolatos hatósági ügyekben;
(2) A Hivatal eljár a 10. § a), k) és m)-u) pontjaiban meghatározott ügyekben, továbbá ellátja a jogszabály, illetve az Elnök által e törvény, az Rttv. és más jogszabályok keretei között ráruházott feladatokat.
78. § Az elektronikus hírközlési szolgáltatás nyújtásának megszüntetése, illetve az elektronikus hírközlési szolgáltató megszűnése vagy halála esetében a Hatóság az elektronikus hírközlési szolgáltatót törli az elektronikus hírközlő hálózatokról és szolgáltatásokról vezetett nyilvántartásából, a számára kiadott azonosító használatára vonatkozó engedélyeket visszavonja, valamint a törlés tényét közzéteszi.
126. § (1) A Hírközlési és Média Biztos (a továbbiakban: Biztos) a Hatóság köztisztviselője.
(2) A Biztoshoz bejelentéssel élhet bármely előfizető, felhasználó, továbbá a fogyasztói érdekek képviseletét ellátó társadalmi szervezet, amennyiben megítélése szerint valamely szolgáltató, forgalomba hozó vagy forgalmazó tevékenysége, szolgáltatása, terméke, eljárása, ennek során hozott intézkedése, illetőleg valamely intézkedése elmulasztása következtében az előfizetőt, illetve a felhasználót az elektronikus hírközlésre vonatkozó szabályban vagy az előfizetői szerződésben meghatározott jogaival összefüggésben sérelem érte, vagy ennek közvetlen veszélye áll fenn.
(3) A Biztos az előfizetők, illetve felhasználók elektronikus hírközlésre vonatkozó szabályban meghatározott jogaival kapcsolatos jogszabálysértés megszüntetése érdekében a (2) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
(4) A Biztos a hozzá benyújtott beadványt köteles megvizsgálni. A célszerűnek tartott intézkedést e § keretei között maga választja meg. A beadvány alapján
a) tájékoztatja a bejelentőt az elektronikus hírközlésre vonatkozó szabályban, illetve előfizetői szerződésben meghatározott jogairól és kötelezettségeiről, valamint a számára nyitva álló eljárásokról és jogorvoslatokról,
b) felszólíthatja a szolgáltatót az elektronikus hírközlésre vonatkozó szabály, illetve előfizetői szerződés megsértésének megszüntetésére, illetve intézkedés megtételére,
c) kezdeményezheti a Hatóság hivatalból történő eljárását,
d) más hatóságnál - a bejelentő egyidejű értesítése mellett - megfelelő eljárás megindítását kezdeményezheti.
(6) A Biztos eljárása során bármely szolgáltatótól, forgalomba hozótól, forgalmazótól az előfizetők, illetve felhasználók elektronikus hírközlésre vonatkozó szabályban meghatározott jogainak megsértésével kapcsolatos adatokat, felvilágosítást és magyarázatot kérhet.
(8) A Biztos a lefolytatott vizsgálat eredményéről, illetve esetleges intézkedéséről a bejelentőt értesíti.
188. § 13. Elektronikus hírközlési szolgáltatás: olyan, más részére általában ellenszolgáltatásért végzett szolgáltatás, amely teljesen vagy nagyrészt jeleknek elektronikus hírközlő hálózatokon történő átviteléből, és ahol ez értelmezhető, irányításából áll, de nem foglalja magában az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások felhasználásával továbbított tartalmat szolgáltató vagy ilyen tartalom felett szerkesztői ellenőrzést gyakorló szolgáltatásokat, valamint nem foglalja magában az információs társadalommal összefüggő, más jogszabályokban meghatározott szolgáltatásokat, amelyek nem elsősorban az elektronikus hírközlő hálózatokon történő jeltovábbításból állnak.
14. Elektronikus hírközlési szolgáltató: elektronikus hírközlő hálózat üzemeltetője, valamint elektronikus hírközlési szolgáltatást nyújtó természetes, illetőleg jogi személy vagy jogi személyiséggel nem rendelkező gazdasági társaság.
15. Elektronikus hírközlési tevékenység: olyan tevékenység, amely bármely értelmezhető formában előállított jel, jelzés, írás, kép, hang vagy bármely természetű egyéb közlemény elektronikus hírközlő hálózaton keresztül egy vagy több felhasználóhoz történő eljuttatását szolgálja, így különösen az elektronikus hírközlési szolgáltatás nyújtása, elektronikus hírközlő hálózat vagy berendezés üzemeltetése, végberendezések forgalmazása és a kapcsolódó szolgáltatások.
26. Felhasználó: az a természetes személy, jogi személy vagy jogi személyiség nélküli gazdasági társaság vagy egyéb szervezet, amely használja vagy igényli az elektronikus hírközlési tevékenységeket, így különösen az elektronikus hírközlési szolgáltatásokat.
86. Nyilvánosan elérhető telefon szolgáltatás (telefon szolgáltatás): olyan, bárki számára rendelkezésre álló elektronikus hírközlési szolgáltatás, amely belföldi vagy nemzetközi számozási terven alapuló hívásirányítással lehetővé teszi belföldi és nemzetközi hívások kezdeményezését és fogadását, valamint minden esetben a segélyhívó szolgáltatások és - a körülményektől függően - egyéb szolgáltatások (többek között kezelői szolgáltatások, tudakozó, előfizetői névjegyzék és nyilvános telefonállomás, emelt díjas szolgáltatások, a fogyatékkal élő előfizetők részére nyújtott szolgáltatások, illetve földrajzi elhelyezkedéstől független szolgáltatások) elérését.

2005. évi CLXIV. törvény a kereskedelemről: 
5. § (4) Az üzletekben jól látható és könnyen hozzáférhető helyen a kereskedelmi hatóság által hitelesített, folyamatosan számozott oldalú vásárlók könyvét kell elhelyezni. A vásárlók a vásárlók könyvébe bejegyezhetik az üzlet működésével, továbbá az ott folytatott kereskedelmi tevékenységgel kapcsolatos panaszaikat és javaslataikat. A vásárlót e jogának gyakorlásában megakadályozni vagy befolyásolni tilos.
(5) A vásárlók könyvét a használatba vétel előtt a kereskedelmi hatóság hitelesíti, feltüntetve a vásárlók könyve megnyitásának időpontját.

1979. évi 11. tvr. a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról (Bv. tvr.):
19. § A szabadságvesztés végrehajtásának célja az, hogy e törvényben meghatározott joghátrány érvényesítése során elősegítse az elítéltnek a szabadulása után a társadalomba történő beilleszkedését, és azt, hogy tartózkodjék újabb bűncselekmény elkövetésétől.
25. § (2) A szabadságvesztés végrehajtásának egyes fokozataiban eltérő az elítélt
e) személyes szükségleteire fordítható összeg,
36. § (5) Az elítélt állampolgári jogai a következőképpen módosulnak:
e) távbeszélő használatára a büntetés-végrehajtási intézet lehetőségei szerint jogosult, ez ellenőrizhető, az ellenőrzés lehetőségéről az elítéltet tájékoztatni kell;
84. § (4) A [kényszergyógykezelt] beteg az Eütv. 11. §-ában meghatározott kapcsolattartási jogát a következő eltérésekkel gyakorolhatja:
a) a beteg hozzátartozóival, valamint az általa megjelölt és az Intézet által engedélyezett személyekkel tarthat kapcsolatot, ennek keretében
- levelet korlátlanul küldhet és kaphat,
- látogatót hetente fogadhat, csomagot hetente kaphat és küldhet,
- hetente telefonálhat;
b) a kapcsolattartás valamennyi formáját az Intézet ellenőrizheti. Az ellenőrzés lehetőségéről a beteget tájékoztatni kell;
118. § (1) Az előzetesen letartóztatott
c) a letétben levő pénzéből meghatározott összeget a személyes szükségleteire fordíthat,
122. § (3) Az elzárás végrehajtására az 5. §, a 19-22. §, a 25. § (1) bekezdése a), b), d) és e) pontjának, 28. § a) pontja a rövid tartamú eltávozás kivételével, b) és c) pontjának, a 33. § (3)-(4) bekezdésének, a 34. §, 35. §, 36. § (1) bekezdése a)-b), d)-f) pontjának és a 43. § rendelkezései irányadók azzal, hogy az elzárást töltőt megfelelően megilletik az elítélt részére biztosított jogosultságok.
124. § (2) Az elkövető [elzárással sújtott személy]
d) a külön jogszabályban meghatározott összeget a személyes szükségleteire használhatja fel,

218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet az egyes szabálysértésekről:
76. § (1) Aki az árukapcsolással, az áru jogosulatlan visszatartásával, a Vásárlók Könyvének kezelésével, illetőleg az üzletek nyitvatartási idejével kapcsolatos jogszabályi kötelezettségeket megszegi,
ötvenezer forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott szabálysértés miatt az eljárás a Nemzeti Fogyasztóvédelmi Hatóság illetékes területi szerve hatáskörébe is tartozik.

210/2009. (IX. 2).) Korm. rendelet a kereskedelmi tevékenység végzésének feltételeiről:
25. § (1) A vásárlók könyveként nyomdai úton előállított, legalább tíz A/4-es vagy A/5-ös méretű lapot tartalmazó nyomtatvány alkalmazható.
(2) A vásárlók könyve tartalmazza a kereskedő nevét, címét és székhelyét, valamint cégjegyzékszámát, továbbá az egyéni vállalkozó nyilvántartási számát és a vásárlók könyve használatba vételének időpontját.
(3) A vásárlók könyvét a jegyző a kereskedő kérelmére aláírásával és bélyegzőlenyomatával haladéktalanul hitelesíti, ha az megfelel az (1) és (2) bekezdésben foglaltaknak.
(5) A kereskedelmi tevékenység ellenőrzésére jogosult hatóságok két évre visszamenőleg vizsgálhatják a vásárlók könyvébe tett bejegyzéseket, valamint az írásbeli vásárlói panaszra adott válasz másodpéldányát.

6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól: 
6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében - hivatalból vagy kérelemre - azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében - a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül - személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat.
(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetője hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el.
34. § (2) A házirend tartalmazza:
f) a szükségleti cikkek vásárlásának idejét, módját;
j) a távbeszélő készülék használatának rendjét és feltételeit;
92. § (1) A házirend előírásainak megfelelően az elítélt az intézet által kijelölt távbeszélőt használhatja.
(2) A távbeszélő-használat ellenőrzésére a 87. §-ban foglaltakat kell megfelelően alkalmazni azzal, hogy a beszélgetés biztonsági okból megszakítható.
153. § (1) Az elítélt munkadíjából és letéti pénzéből - a parancsnok által meghatározott időben és módon - szükségleti cikket vásárolhat.
(2) A dolgozó elítélt szükségleti cikket fogházban és az átmeneti csoportban a tartásra fordított költségekhez való hozzájárulás összegével csökkentett munkadíja 90 százalékának, börtönben 85 százalékának, fegyházban 80 százalékának megfelelő összegért vásárolhat havonta.
(3) Az önhibáján kívül nem dolgozó, és ezért munkadíjban nem részesülő elítélt szükségleti cikket a letéti pénze terhére vásárolhat. A vásárlás az intézetben dolgozó szakmunkás beosztású elítéltek munkadíjának alsó határösszegét alapul véve, annak a (2) bekezdésben meghatározott mértékéig terjedhet.
(4) Az önhibájából nem dolgozó elítélt az intézetben dolgozó szakmunkás beosztású elítéltek munkadíja alsó határösszegének az 50 százalékát alapul véve - a letéti pénze terhére - a (2) bekezdésben meghatározott mértékig vásárolhat szükségleti cikket.
154. § Az elítélt a szükségleti cikkek vásárlására meghatározott összegen felül - a letéti pénze terhére -, engedéllyel megvásárolhatja az intézetben magánál tartható tárgyakat, hozzátartozójának ajándékot vásárolhat, szabadulása előtt a polgári ruházatát kiegészítheti.
155. § Az intézet rendjét, a fogvatartás biztonságát, az életet és a testi épséget veszélyeztető cikkeket az elítéltek nem vásárolhatnak, ilyen cikkek az intézetben működő boltban az elítéltek részére nem árusíthatók.
156. § (1) Az intézetnek az elítélt részére havonta legalább kétszeri vásárlásra kell lehetőséget biztosítania.
(3) Az elítélt tényleges szükségletét meghaladó készletek felhalmozását meg kell előzni.
(4) Az elítélt a zárkában (lakóhelyiségben) a szükségleti cikkeket a tisztasági és a közegészségügyi előírások betartásával köteles tárolni.
233. § Az előzetes letartóztatás végrehajtására a rendelet szabadságvesztésre vonatkozó szabályait az e Fejezetben foglalt eltérésekkel megfelelően alkalmazni kell.
244. § (1) Az intézetnek biztosítania kell az előzetesen letartóztatott büntetőeljárási jogainak gyakorlását.
(2) Az előzetesen letartóztatott a védőjével szóban vagy írásban ellenőrzés nélkül érintkezhet. A szóbeli érintkezésre az intézet hivatali idejében kerülhet sor, kivéve, ha a védővel való megbeszélés olyan eljárási cselekmény megtétele végett szükséges, amelynek elmulasztásához jogkövetkezmény fűződik. A távbeszélőn történő érintkezés csak az intézet készülékén történhet, a beszélgetés nem ellenőrizhető, az intézet azonban visszahívással meggyőződhet a hívás jogosságáról.

7/2000. (III. 29.) IM-BM rendelet az elzárás, illetőleg a pénzbírságot helyettesítő elzárás végrehajtásának részletes szabályairól:
30. § A levelezésre az R. [6/1996. (VII. 12.) IM rendelet] 85-87. §-át, a távbeszélő használatára az R. 92. §-át kell alkalmazni.