Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-99/2010. számú ügyben

Előadó: dr. Fogarassy Edit
Az eljárás megindulása
Egy fogvatartott (panaszos), valamint az élettársa panasszal fordultak Hivatalomhoz. Beadványaikban sérelmezték, hogy a panaszost – egy állítólagos, szökésére utaló névtelen bejelentés miatt – elszállították Kecskemétről (a lakóhelyétől jóval távolabbi bv. intézetekbe: Budapestre, majd Márianosztrára). Kifogásolták, hogy az ún. többletinformációt – noha alaptalannak bizonyult – nem törölték a nyilvántartásból, valamint, hogy az átszállítási kérelmek elbírálása indokolatlanul elhúzódott.
A panaszos élettársa kifogásolta, hogy a Budapesti Fegyház és Börtönben egyszerre csak két gyermeke számára biztosították a beszélőt, a harmadikat már nem vihette be az intézetbe (OBH 3703/2009.).
A panasz alapján alkotmányos jogokat érintő visszásság gyanúja miatt vizsgálatot rendeltem el, melynek keretében több ízben is megkerestem a büntetés-végrehajtás országos parancsnokát, és tájékoztatást kértem a panaszos átszállításának okáról, továbbá a szökésre utaló bejelentések kezeléséről, ellenőrzéséről; munkatársam pedig betekintett a vonatkozó dokumentumokba.

Érintett alkotmányos rendelkezések
A jogállamiság, jogbiztonság elvéből levezethető tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § /1/ bek.)
A házasság és a család védelme (Alkotmány 15. §)
Az emberi méltósághoz való jogból levezethető magánszférához való jog (Alkotmány 54. § /1/ bek., 59. § /1/ bek.)
A gyermek kiemelt védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § /1/ bek.)

Megállapított tényállás
I. A rendelkezésre álló iratok és a kapott tájékoztatás alapján – a panaszos átszállításaival kapcsolatban – az alábbiakat állapítottam meg:
A panaszost 2008 júliusában fogadták be a Baranya Megyei Bv. Intézetbe, ahonnan augusztus 4-én a Nagyfai Országos Bv. Intézetbe szállították. Nagyfán II. biztonsági csoportba sorolták, és házimunkásként foglalkoztatták. A fogvatartott 2008. augusztus 16-án kelt levelében kérte a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnokságától (BVOP), hogy a lakóhelyéhez közelebbi Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézet II. objektumába vagy az Állampusztai Bv. Intézetbe szállítsák át. A kérelmet a BVOP Központi Szállítási és Nyilvántartási Főosztályának (a továbbiakban: illetékes főosztály) vezetője 2008. szeptember 23-án elutasította, mert a panaszos kapcsolattartását – az idő rövidsége miatt – nem tudta értékelni, a munkáltatása viszont Nagyfán megoldott volt. A döntés elleni panasznak a bv. országos parancsnoka 2008. október 31-én kelt határozatában helyt adott, és a fogvatartottat november 17-én átszállították a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetbe. 
Kecskeméten a befogadásakor III. biztonsági csoportba sorolták, és az I. objektum, nem dolgozó körletrészén helyezték el. (A II. objektum ún. B-C körletére a fogvatartottat a biztonsági csoportja, illetve a vele szemben folytatott büntetőeljárás miatt nem helyezhették.)
(A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 41. § (2) bekezdése szerint „az elhelyezési körleteket és az elítéltek munkahelyeit biztonsági szempontból minősíteni kell. A parancsnok határozza meg, hogy a körleten, illetve a munkahelyen milyen biztonsági csoportba sorolt elítélt helyezhető el, illetőleg foglalkoztatható”.)
Az intézet parancsnoka – az I. objektum 237 %-os zsúfoltsága és a fogvatartott egészségi állapota (krónikus betegsége), munkavégzésre való alkalmatlansága miatt – 2008. november 26-án hivatalból kezdeményezte a panaszos elszállítását. A bv. országos parancsnoka 2009. január 28-án a Budapesti Fegyház és Börtönt jelölte ki a szabadságvesztés-büntetés további végrehajtásának helyéül. 
A panaszost 2009. február 2-án szállították át Budapestre, ahol – kapcsolattartásának várható nehézségei miatt – már február 5-én kelt levelében kérte a BVOP-tól a Bács-Kiskun Megyei vagy az Állampusztai Bv. Intézetbe való átszállítását. A február 17-én érkezett kérelmet a BVOP illetékes főosztálya március 2-án megküldte a fogva tartó bv. intézet parancsnokának, azzal, hogy március 23-ig terjessze fel a javaslatával együtt. 
A fogvatartotti alrendszer (központi számítógépes nyilvántartás) adatai szerint a panaszos kérelmét március 12-én rögzítették a Budapesti Fegyház és Börtönben. A nevelő javasolta a lakóhelyéhez közelebbi bv. intézetbe történő átszállításának engedélyezését, a többi szakterület azonban nem, így március 23-án nemleges javaslattal továbbították a kérelmet. A BVOP illetékes főosztályvezetője az átszállítási kérelmet 2009. április 15-én kelt határozattal elutasította. Az indokolás szerint a kérelemben megjelölt Állampusztai Bv. Intézetbe, illetve a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetbe való átszállítására „bv. okból” nincs lehetőség. A határozatot – április 15-én kelt kísérőlevéllel – a bv. intézet útján küldték meg a panaszosnak, másolatban pedig a panaszos élettársának és ügyvédjének is megküldték. 
A fogvatartott május 8-án kelt levelében reagált a május 5-én kézhez kapott határozatra. Sérelmezte a több mint 2 hónapos elbírálást, és kérte, hogy a lakóhelyéhez közelebbi Állampusztai vagy Pálhalmai Bv. Intézetbe szállítsák át. A kérelem május 14-én érkezett meg a BVOP-ra. 
A panaszos korábban a Budapesti Katonai Ügyészséghez is fordult, ahonnan a beadványát áttették a BVOP-ra. A Fogvatartási Ügyek Főosztályának vezetője május 12-én kelt levelében tájékoztatta a panaszost, hogy az elhelyezését és átszállítását érintő beadványát a fogva tartó intézet parancsnokának továbbította. Tájékoztatta a panaszost, hogy az átszállítási kérelem elbírálásáról – miután két újabb célintézetet jelölt meg – a BVOP illetékes főosztálya fogja írásban értesíteni.
A fogvatartotti alrendszerben 2009. május 26-án rögzítették a panaszos újabb – az Állampusztai, a Bács-Kiskun Megyei, a Pálhalmai, illetve a Baracskai Bv. Intézetbe, vagy a Kalocsai Fegyház és Börtönbe irányuló – átszállítási kérelmét. (A fogvatartott szóbeli tájékoztatását követően egészítette ki a bv. intézetek listáját a Baracskai Bv. Intézettel.) A Budapesti Fegyház és Börtön parancsnokhelyettese a panaszos Pálhalmára vagy Állampusztára való átszállítását –kapcsolattartásának elősegítése érdekében – június 9-én támogató javaslattal terjesztette fel. A BVOP illetékes főosztályvezetője a kérelmet 2009. július 9-én kelt határozatában elutasította. Az indokolás szerint a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézet elsősorban előzetes letartóztatás foganatosítására, a Kalocsai Fegyház és Börtön pedig női elítéltek elhelyezésére szolgál. A Baracskai, az Állampusztai és a Pálhalmai Bv. Intézet „bv. okból” nem tudja az elhelyezését biztosítani. Kapcsolattartása rendezett, látogató fogadására április, május, június hónapban is sor került. 
A fogvatartott július 16-án vette át a határozatot, és július 27-én panaszt tett ellene. Előadta, hogy tisztában van vele, hogy az indokolásban szereplő bv. ok mögött egy alaptalan „többletinformáció” áll, melynek törlését és az átszállítása engedélyezését kérte. 
A bv. országos parancsnokának biztonsági és fogvatartási helyettese a panaszt 2009. augusztus 28-án kelt határozatában elutasította. Megállapította, hogy az első fokú határozat jogszerű, és a panaszbeadvány nem tartalmaz olyan új elemet, ami indokolná a döntés megváltoztatását. A fogvatartott a szabadságvesztését a vonatkozó jogszabályban meghatározott bv. intézetben tölti. Látogató fogadása céljából – kérelmére, kivételesen – a két intézet parancsnokának együttes engedélyével a látogató lakóhelyéhez közeli bv. intézetbe szállítható; a nyilvántartás szerint ilyen kérelmet 2009-ben nem adott ki. A kérelem elbírálása során az abban megjelölt bv. intézetekbe való átszállítás lehetőségét megvizsgálták, „tekintettel az érintett bv. intézetek telítettségére, elhelyezési lehetőségeire”. A fentiekre figyelemmel az átszállítását nem engedélyezték.
A bv. országos parancsnokának tájékoztatása szerint a Budapesti Fegyház és Börtön parancsnoka hivatalból kezdeményezte a fogvatartott átszállítását, mert a számára beküldött csomagban olyan eszközöket – különböző elektrotechnikai alkatrészeket – találtak, melyek tartása nem megengedett. Az országos parancsnok 2009. július 20-án kelt határozatában a Márianosztrai Fegyház és Börtönt jelölte ki a szabadságvesztés végrehajtásának helyéül, a panaszost augusztus 3-án át is szállították Márianosztrára. A fogvatartotti alrendszer adatai szerint ugyanakkor az elszállítását – a többletinformációra is tekintettel – július 10-én azért kezdeményezték, mert a fogvatartott tiltott kapcsolattartást próbált kezdeményezni.
A Budapesti Katonai Ügyészség 2009. december 2-án – egy folyamatban levő nyomozás érdekére figyelemmel – kezdeményezte a panaszos végleges hatályú átszállítását más bv. intézetbe. A Fejér Megyei Rendőr-főkapitányság 2009. december 28-án kérte, hogy a fogvatartottat bűnügyi érdekből a Baracskai Bv. Intézetbe szállítsák át. 
A panaszos – a fogvatartotti alrendszerben rögzítettek szerint – 2009. december 8-án, Márianosztrán előterjesztett kérelmében a Baracskai Bv. Intézetbe vagy a lakhelyéhez közelebbi bv. intézetbe való átszállítását kérte. A különböző szakterületek – a fogvatartott kapcsolattartásának erősítése, illetve fenntartása érdekében – javasolták az átszállítás engedélyezését. A kérelmet január 5-én küldték meg a BVOP-nak; az illetékes főosztályvezető 2010. február 3-án kelt határozatában a kérelemnek helyt adott. 
2010. március 1-jén a panaszost végleg a Közép-dunántúli Országos Bv. Intézet I. objektumába, Baracskára szállították. 
II. A szökésre, mint többletinformációra első ízben a fogvatartott 2008. december 3-án, a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetben indított kilenc napos büntetés-félbeszakítási kérelmének elbírálása során utaltak: az intézet tudomására jutott, hogy nevezett szökést próbál megkísérelni. Ezen információ a Nagyfai Bv. Intézet biztonsági osztályvezetőjéhez érkezett, ismeretlen bejelentőtől, telefonon. 
A panaszos ellen folyamatban levő büntetőeljárásra tekintettel beszerezték az eljáró bíró engedélyét is. Az intézet orvosa szerint a fogvatartott egészségügyi panaszának kezelése a bv. keretein belül megoldható; családjával az intézetben találkozhat, ezért nem javasolták a félbeszakítás engedélyezését. Az intézetparancsnok a kérelmet december 22-én elutasította, mert a büntetés-félbeszakítás törvényben meghatározott indoka nem áll fenn. „A rendelkezésre álló információk alapján feltételezhető, hogy a büntetés-félbeszakításról nem térne vissza az intézetbe.”
A többletinformációt 2008. december 3-án, a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetben rögzítették a fogvatartotti alrendszerben az alábbi szöveggel: „a Nagyfai Országos Bv. Intézet biztonsági osztályvezetőjét telefonon értesítette egy ismeretlen személy arról, hogy nevezett fogvatartott szökést próbál megkísérelni fogva tartása alatt”.
A panaszos – miután a kérelem elbírálásával kapcsolatos okiratokból a többletinformáció a tudomására jutott – hivatali visszaélés, valamint hamis vád vétsége miatt feljelentést tett ismeretlen tettesek ellen. A Szegedi Katonai Ügyészség a hivatali visszaélés ügyében elrendelt nyomozást 2009. március 3-án kelt határozatában – bizonyítottság hiányában – megszüntette. Az indokolás tartalmazza, hogy a feljelentő szerint a névtelen telefon-bejelentés az egyik nagyfai felügyelővel hozható összefüggésbe, aki 3 millió Ft kölcsönt kért tőle. „A nyomozás alapján megállapítást nyert, hogy a névtelen telefonos bejelentés időpontja pontos adatok hiányában csak olyan tág időhatárokon belül határozható meg, amely az intézetbe érkező hívások vonatkozásában ellenőrizhetetlen adatmennyiséget jelent.”
A Szegedi Nyomozó Ügyészség a hamis vád miatt elrendelt nyomozást 2009. március 2-án kelt határozatában szintén megszüntette. Az indokolás szerint „a nyomozás során megkeresték a Nagyfai Országos Bv. Intézetet, ahonnan az a hivatalos válasz érkezett, hogy ilyen névtelen telefonhívás valóban történt, azonban arról írásbeli feljegyzés nem készült, ezért annak sem az időpontja, sem a hívószám nem rekonstruálható. Mivel az intézet a bejelentést követően semmiféle intézkedést (pl. zárkaellenőrzés) nem foganatosított, a telefonhívás tartalmát nem ellenőrizték.”
A panaszos 2009. július 15-én kelt levelében – majd ezt követően több alkalommal – kérte a többletinformáció törlését a BVOP-tól, de érdemi választ nem kapott. Hivatkozott az 1-1/28/1999. OP intézkedés mellékletére, mely szerint a „többletinformáció” adatmezőbe történő bejegyzési szempont: fogva tartása során (vagy megelőzően bv. intézetből, rendőrségről) szökött, illetve szökést kísérelt meg, ami az esetében nem állt fenn. Felhívta a figyelmet arra is, hogy a bv. intézet nemhogy napra, hanem hétre pontosan sem tudja meghatározni azt a névtelen telefont, amely egy szökésről szólt. Sérelmezte, hogy emiatt a tárgyalásaira – magánokirat-hamisítás miatt folytatott eljárásban – öv-kéz-lábbilincsben állították elő.
A BVOP 2009 augusztusában – a hivatkozott OP intézkedést idézve – csupán a többletinformáció adatmezőbe történő bejegyzési szempontokról tájékoztatta a panaszost. Az országos parancsnok általános helyettese szeptember 1-jén kelt levelében pedig arról értesítette, hogy az Igazságügyi és Rendészeti Minisztériumtól áttett – többletinformációval kapcsolatos – beadványát a fogva tartó bv. intézet parancsnokának küldték meg. 
A Márianosztrai Fegyház és Börtön parancsnoka 2009. szeptember 1-jén kelt határozatában a fogvatartott „panaszát” elutasította. Az indokolás szerint „a jelenlegi körülmények nem alapozzák meg, hogy vele szemben az intézet külön biztonsági intézkedéseket alkalmazzon.” Nem állapítottak meg olyan körülményt, ami alátámasztaná, hogy az intézet nem megfelelő körültekintéssel járt volna el a fogvatartottal szemben.
A fogvatartott ugyanakkor – ahogy ezt korábban többször is és szeptember 16-án kelt panaszában ismételten kifejtette – egyáltalán nem a Márianosztrai Fegyház és Börtön eljárását, hanem az alaptalan többletinformáció bejegyzését sérelmezte. 
Az országos parancsnok általános helyettese a panaszt 2009. november 9-én kelt határozatával elutasította. Megállapította, hogy az intézetparancsnok valamennyi rendelkezésre álló adatot, tényt mérlegelve hozta meg az elutasító döntést. Az intézetben az előírásoknak megfelelően jártak el, a korábbi döntés megváltoztatása ezért nem indokolt.
A bv. országos parancsnokának 2009. augusztus 27-én kelt tájékoztatása szerint a panaszost a bv. intézet zsúfoltsága és a fogvatartott munkavégzésre való alkalmatlansága miatt szállították el Kecskemétről Budapestre. Ezt támasztja alá, hogy a szökési szándékra vonatkozó információt csak 2008. december 3-án, az átszállítás kezdeményezését követően rögzítették a fogvatartotti alrendszerben.  
A szökésre vonatkozó névtelen bejelentések vizsgálata a fogva tartó bv. intézet parancsnokának feladata. Az intézetparancsnok a rendelkezésére álló konkrét információk, valamint a fogvatartott előéletének áttekintése után dönt a szükséges biztonsági intézkedések megtételéről, amelynek eleme lehet a fogvatartott biztonsági csoportjának megváltoztatása, valamint más bv. intézetbe történő átszállításának kezdeményezése is. Amennyiben a körülmények nem alapozzák meg a bejelentés valódiságát, nem alkalmaznak biztonsági intézkedéseket.
Egyes esetekben a szökésre vonatkozó információk különböző nyomozó hatóságoktól származnak, amelyeknek az eredete operatív okokból nem válik ismertté a bv. intézet vezetője előtt, így azok kivizsgálására nincs lehetőség. Ilyenkor a parancsnok minden esetben megteszi a fogvatartott szökésének megakadályozásához szükséges biztonsági intézkedéseket. 
Újabb megkeresésem alapján az országos parancsnok 2009. december 28-án kelt levelében arról tájékoztatott, hogy a Nagyfai Országos Bv. Intézet 2008. december 3-án kelt feljegyzése szerint a panaszos a fogva tartása során szökést készül megkísérelni. Az átszállítási kérelmeket elutasító határozatok indoklásában a „bv. ok” a tervezett szökésről szóló információ. 
A büntetés-végrehajtási intézetek jellegének megfelelően alakítják ki a biztonsági rendszereket, melyek több elemből állnak. A fogvatartottak biztonsági kockázatának értékelésekor figyelembe kell venni a fogva tartást megalapozó bűncselekményt, a kriminalitás fokát, a fogvatartott magatartását is. 
„A bv. szervezetnek a törvény által ráruházott feladatok teljesítésekor, a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. tvr. 37. §-a alapján: A büntetés a bűncselekmény elkövetése miatt a törvényben meghatározott joghátrány. A büntetés célja a társadalom védelme érdekében annak megelőzése, hogy akár az elkövető, akár más bűncselekményt kövessen el. Ennek a feladatnak természetesen hatványozottan kell érvényesülnie minden személy szabadságvesztés büntetésének megkezdésétől. Az elutasításban szereplő intézetek (Baracska, Állampuszta, Pálhalma) mezőgazdasági jellegű intézetek, ennek megfelelően alakították ki az említett biztonsági rendszereket.” (A hivatkozott jogszabályi rendelkezés nem az 1979. évi 11. tvr. (Bv. tvr.), hanem a Btk. 37. §-a, vagyis a büntetés célja, amit a bíróságoknak kell figyelembe venniük a büntetés kiszabásakor. A Bv. tvr. 19. §-a szerint a szabadságvesztés végrehajtásának célja az, hogy e törvényben meghatározott joghátrány érvényesítése során elősegítse az elítéltnek a szabadulása után a társadalomba történő beilleszkedését, és azt, hogy tartózkodjék újabb bűncselekmény elkövetésétől.)
III. A látogató fogadással kapcsolatban a Budapesti Fegyház és Börtön parancsnoka 2009. április 18-án kelt levelében arról tájékoztatta a panaszos élettársát, hogy a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 89. § (1) bekezdése alapján az elítélt egy időben két 18 éven aluli és két nagykorú látogatót fogadhat. A látogatás időpontját és időtartamát az intézet parancsnoka határozza meg.

A vizsgálat megállapításai
I. Az 1979. évi 11. tvr. (Bv. tvr.) 24. §-a értelmében a szabadságvesztést a bíróság által meghatározott fokozatban és a büntetés-végrehajtási szervezet által kijelölt, lehetőleg az elítélt lakóhelyéhez legközelebb eső büntetés-végrehajtási intézetben kell végrehajtani. 
A 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet (továbbiakban: IM rendelet) 31. § (1) bekezdése alapján a szabadságvesztés végrehajtására a jogszabályokban foglalt feltételeknek megfelelő intézetet az Országos Parancsnokság illetékes szervezeti egységének a vezetője jelöli ki.
A (2) bekezdés szerint az elítélt a kijelölt intézettől eltérő intézetbe – a kijelölésre jogosult engedélye alapján – csak bizonyos esetekben szállítható: a) ha a kijelölt intézetben nincs férőhely; b) a más intézetben való elhelyezés biztonsági okból indokolt; c) az elítélt más intézetben való elhelyezését kérte; d) a megfelelő foglalkoztatására csak más intézetben van lehetőség; e) jogszabály így rendelkezik. A (4) bekezdés értelmében „ha az elítélt más intézetben való elhelyezését kéri, a kérelmet a fogva tartó intézet parancsnokához kell benyújtani. Az intézet parancsnoka a kérelmet az illetékes szervezeti egységhez terjeszti fel. (A 1-1/35/1999. OP intézkedés előírja, hogy az intézet a kérelmet az érkezésétől számított 8 napon belül a parancsnok véleményével ellátva terjeszti fel.)
Az IM rendelet 6. § (5) bekezdése szerint „a kérelmet, illetve a panaszt harminc napon belül – ha az ügy jellege szükségessé teszi, soron kívül – kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A kérelem, illetve a panasz elbírálásáról, valamint a határidő meghosszabbításáról a fogvatartottat tájékoztatni kell.”
A panaszost 2008 novemberében a Nagyfai Bv. Intézetből – kérelmének megfelelően – a lakóhelyéhez közelebbi Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetbe szállították. Az intézet parancsnoka két héttel a panaszos befogadását követően kezdeményezte az elszállítását az intézet I. objektumának telítettsége, valamint amiatt, hogy a befogadási és foglalkoztatási bizottság nem tudta munkába állítani (a többletinformációra ekkor még nem hivatkoztak). A panaszost – az országos parancsnok döntése alapján – 2009. február elején szállították át a Budapesti Fegyház és Börtönbe. 
Az elítélt Budapestre való átszállítását követően a BVOP-tól kérte a lakóhelyéhez közelebbi bv. intézetbe – Állampusztára vagy Kecskemétre – való átszállítását. A BVOP a kérelmet az érkezését követően több mint két héttel – az IM rendelet 31. § (4) bekezdése alapján, véleményezés céljából – megküldte az intézetnek. Az április 15-én kelt elutasító határozatot a panaszos május 5-én kapta kézhez, ezt követően, május 8-án újabb levelet írt a BVOP-nak, melyben átszállítását kérte Állampusztára vagy Pálhalmára. 
A katonai ügyészségtől áttett kérelmében a panaszos az Állampusztai, a Pálhalmai, a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetet, illetve a Kalocsai Fegyház és Börtönt jelölte meg. Az új célintézetek megjelölése miatt a beadványait új kérelemnek kellett tekinteni, amit új eljárásban bíráltak el. Az első fokú határozat – a kérelem május 26-i rögzítéséhez képest több mint 30 nappal később – július 9-én született meg. 
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az Alkotmány 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve az Alkotmány 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog. Az Alkotmánybíróság szerint a tisztességes eljárás olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely a materiális jogállam értékrendjének megfelelően, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. (Vö. 6/1998. (III. 11.) AB határozat és 14/2004. (V. 7.) AB határozat)
Mindezekre tekintettel vizsgálatom eredményeként megállapítom, hogy a BVOP Központi Szállítási és Nyilvántartási Főosztálya az átszállítási kérelem elbírálása során az eljárási határidő túllépésével visszásságot okozott a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben. A viszonylag rövid határidő-túllépés miatt ajánlást nem teszek, de felhívom a figyelmet az eljárási határidők betartásának szükségességére, valamint arra, hogy amennyiben a fogvatartottak az átszállítási kérelmeiket közvetlenül a BVOP-nak küldik meg, célszerű lenne azt minél előbb (rövid úton) visszaküldeni a fogva tartó intézetnek. 
II. A panaszos átszállítási kérelmeit elutasító első fokú határozatok indoklásában a „bv. ok” szerepelt. Az országos parancsnok arról tájékoztatott, hogy a Nagyfai Országos Bv. Intézet 2008. december 3-án kelt feljegyzése szerint a panaszos a fogva tartása során szökést készül megkísérelni. Az átszállítási kérelmeket elutasító határozatok indoklásában a „bv. ok” a tervezett szökésről szóló információ. 
A többletinformációt ugyanakkor a nyilvántartás szerint nem Nagyfán, hanem a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetben rögzítették 2008 decemberében. 
A Szegedi Katonai Ügyészség nyomozást megszüntető határozatának indokolása tartalmazza, hogy a feljelentő szerint a névtelen telefon-bejelentés az egyik nagyfai felügyelővel hozható összefüggésbe, aki kölcsönt kért tőle. „A nyomozás alapján megállapítást nyert, hogy a névtelen telefonos bejelentés időpontja pontos adatok hiányában csak olyan tág időhatárokon belül határozható meg, amely az intézetbe érkező hívások vonatkozásában ellenőrizhetetlen adatmennyiséget jelent.”
A Szegedi Nyomozó Ügyészség nyomozást megszüntető határozatának indokolása szerint „a nyomozás során megkeresték a Nagyfai Országos Bv. Intézetet, ahonnan az a hivatalos válasz érkezett, hogy ilyen névtelen telefonhívás valóban történt, azonban arról írásbeli feljegyzés nem készült, ezért annak sem az időpontja, sem a hívószám nem rekonstruálható. Mivel az intézet a bejelentést követően semmiféle intézkedést (pl. zárkaellenőrzés) nem foganatosított, a telefonhívás tartalmát nem ellenőrizték.”
Tekintettel arra, hogy Nagyfán semmilyen feljegyzés nem készült az állítólagos – névtelen – telefonhívásról, semmiféle intézkedést nem foganatosítottak a hívást követően, és annak tartalmát – elismerten – nem is ellenőrizték, teljességgel érthetetlen, hogyan rögzíthették azt 2008. december 3-án a Bács-Kiskun Megyei Bv. Intézetben „többletinformációként” a fogvatartotti alrendszerben. A hívás megtörténtét, illetve tartalmát ugyanis a Nagyfai Bv. Intézetben semmiféle írásos bizonyíték nem támasztja alá. 
A bv. országos parancsnokának 1-1/28/1999. OP intézkedése a fogvatartotti alrendszerben az egyes fogvatartottra vonatkozó adatbázis „többletinformáció” adatmező vezetéséről szól. Kimondja, hogy a bv. intézetekben az egyes fogvatartottak esetében a döntések – így különösen a biztonsági csoportba sorolás, elhelyezés, munkába állás, oktatás, képzés, intézet elhagyása, szállítás, előállítás, bv. ügyek intézése – megfelelő előkészítése érdekében szükségesek olyan többletinformációk, amelyek az általános nyilvántartási adatokon túl fontosak. A bv. intézet parancsnoka intézkedjen a melléklet szerinti szempontok fennállása esetén a „többletinformáció” adatmezőbe történő bejegyzésre. 
A melléklet szerint a fogvatartotti adatbázis „többletinformáció” adatmezőben a bejegyzés szempontjai a következők: különösen kiemelkedő súlyú vagy elkövetési módon végrehajtott bűncselekmény szereplője; egyéb információkból ismerten szervezett bűnözői kör tagja; fogva tartás alatt (akár az intézetben, akár eltávozás alkalmával) újabb bűncselekményt követett el; fogva tartása során (vagy megelőzően bv. intézetből, rendőrségről) szökött, illetve szökést kísérelt meg; fogvatartott társaitól valamilyen okból veszélyeztetett lehet; fegyveres erő, illetve rendvédelmi szerv tagja volt; igazságszolgáltatásban, államigazgatásban tevékenységet folytatott személy; nyilvánosság előtt, közvéleményben közismert személy, bűnügye nagy sajtónyilvánosságot kapott; a bv. intézetben rendkívüli esemény okozója vagy résztvevője volt. 
A fogvatartott tervezett szökéséről szóló bejelentés többletinformációként való rögzítése ennélfogva a hatályos OP intézkedésnek sem felelt meg. 
A panaszos – az ügyészségi határozatokra és az OP intézkedésre is hivatkozva – több alkalommal kérte az iratokból tudomására jutott többletinformáció törlését a BVOP-tól, de érdemi választ nem kapott. A panaszát – érthetetlen módon – a Márianosztrai Fegyház és Börtön parancsnokának küldték meg, aki a többletinformáció keletkezését, illetve törlését nem vizsgálhatta, hanem a panaszos márianosztrai fogva tartásának körülményeit vizsgálta ki. Az országos parancsnok általános helyettese – teljességgel figyelmen kívül hagyva a fogvatartott érvelését, mely szerint nem a Márianosztrai Fegyház és Börtön ellen tett panaszt – másodfokon elutasította a panaszt, mivel Márianosztrán az előírásoknak megfelelően jártak el.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a többletinformáció keletkezési körülményeinek kivizsgálása, illetve a törlésre vonatkozó kérelem érdemi elbírálásának elmulasztása révén a BVOP súlyos visszásságot okozott a panaszos tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggésben. 
Az 1995. évi CVII. törvény 30. § (2) bekezdése értelmében a fogvatartott a róla nyilvántartott adatokat megismerheti, kérheti a téves adatok kijavítását és a jogellenesen nyilvántartott adatok törlését. A fogvatartott ilyen kérelmét teljesíteni kell.
Tekintettel arra, hogy ez az eljárás a panaszos személyes adatai védelméhez fűződő jogát érinti, a beadvány ezen részét 2010 februárjában az adatvédelmi biztoshoz tettem át. 
III. A fogvatartottak rendszerint havonta egyszer fogadhatnak látogatót, melynek időtartama általában egy óra. 
Az OBH 3557/2008. számú ügyben vizsgálatot folytattam a fogvatartottak látogató fogadásával kapcsolatban. 2009 májusában készült jelentésemben felhívtam a figyelmet arra, hogy a látogatófogadás jogának fontos szerepe van a börtön világa és a társadalom közötti kapcsolattartásban, a büntetés letöltése utáni beilleszkedésben, valamint abban is, hogy a fogvatartott megőrizhesse önértékelését, önbecsülését. Rámutatottam, hogy semmilyen büntetőjogi célt nem szolgál, nincs köze a megelőzéshez, ha nem biztosítják, hogy a fogvatartott ünnepnapokon látogatót fogadhasson, ezért ajánlást tettem az igazságügyi és rendészeti miniszternek, valamint a bv. országos parancsnokának. 
Az miniszter elismerte az elítéltek külvilággal való kapcsolattartási jogának kiemelt jelentőségét a későbbi társadalomba való beilleszkedésükre tekintettel, valamint azt is, hogy az ünnepnapokon való látogatófogadás lehetőségét nem szoríthatják háttérbe a büntetés-végrehajtás véges költségvetési forrásai. Az országos parancsnok vizsgálatot rendelt el, melynek célja az elítéltek látogatófogadása gyakoriságának és időtartamának növelése.
Az IM rendelet 89. § (1) bekezdése értelmében „az elítélt egy időben két 18 éven aluli és két nagykorú látogatót fogadhat. A látogatás időpontját és a látogatás időtartamát a parancsnok határozza meg, annak időtartama alkalmanként harminc percnél rövidebb nem lehet.” A Budapesti Fegyház és Börtön ennélfogva a jogszabályi előírásnak megfelelően tagadta meg a három kiskorú gyermek látogatásának engedélyezését.
A fogvatartottat egy időben látogató személyek számának korlátozása (adott esetben négy személyre) biztonsági szempontból indokolt lehet, nincs ugyanakkor ésszerű indoka annak a szabályozásnak, ami nem teszi lehetővé, hogy a szülő három, 18 év alatti gyermekét látogatás céljából bevihesse a bv. intézetbe. Háromnál több gyermek esetén pedig álláspontom szerint a bv. intézet parancsnokának mérlegelési jogkörébe lehetne utalni a látogatás engedélyezését. A szülővel való rendszeres kapcsolattartásra a gyermeknek ugyanis még akkor is joga van, ha az apa vagy anya szülői felügyeleti joga szünetel. (A 149/2007. (IX. 10.) Korm. rendelet 28. § (5) bekezdése szerint a gyámhivatal indokolt esetben – a szülők megegyezésének hiányában is – előmozdítja a szabadságvesztésben vagy előzetes letartóztatásban lévő szülő gyermekével való kapcsolattartását, ha ez a gyermeket nem veszélyezteti.)
Az Alkotmány 15. §-a szerint a Magyar Köztársaság védi a házasság és a család intézményét, ami kötelezettséget teremt az állam számára. Az Alkotmány 67. § (1) és (2) bekezdése szerint a gyermeknek joga van arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges; a szülőket pedig megilleti a jog, hogy a gyermeküknek adandó nevelést megválasszák. 
Álláspontom szerint az IM rendelet szabályozása nem biztosítja a család védelmét, és indokolatlanul korlátozza a gyermek jogát a szülővel való kapcsolattartásra, ami visszásságot okoz az Alkotmány 67. §-ával összefüggésben. 

Intézkedések
A feltárt visszásságok orvoslása, illetve megelőzése érdekében – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 21. § (1) bekezdése alapján – kezdeményezem a bv. országos parancsnokánál a többletinformáció keletkezési körülményeinek alapos kivizsgálását, valamint azt, hogy a jövőben csak a hivatkozott OP intézkedésben foglaltakat rögzítsék többletinformációként, továbbá névtelen bejelentések esetén különös körültekintéssel járjanak el, és azokat csak más – a bejelentést alátámasztó – tény birtokában fogadják el. Kezdeményezem azt is, hogy a fogvatartotti kérelmeket a jövőben annak a bv. intézetnek küldjék meg kivizsgálásra, amelyiket valójában érinti. 
A család és a gyermeki jogok védelme érdekében az Obtv. 25. §-a alapján javaslom a közigazgatási és igazságügyi miniszternek a 6/1996. (VII. 12.) IM rendelet 89. § (1) bekezdésének módosítását. 

Budapest, 2010. június 14.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.):
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
18. § (2) Az országgyűlési biztos bármely hatóságtól az általa lefolytatott eljárással, illetve az eljárás elmulasztásával kapcsolatban adatokat és felvilágosítást kérhet, továbbá a keletkezett iratokba betekinthet, annak megküldését, illetőleg, ha ez nem lehetséges róluk másolat készítését kérheti.
21. § (1) Ha a rendelkezésre álló adatok szerint az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásságot az előidéző szerv saját hatáskörben meg tudja szüntetni, az országgyűlési biztos kezdeményezheti az érintett szerv vezetőjénél a visszásság orvoslását. Az ilyen kezdeményezés rövid úton (távbeszélőn, szóban stb.) is történhet, ez esetben a kezdeményezés időpontját, módját és lényegét az ügyiraton kell rögzíteni.
(2) Az érintett szerv a kezdeményezés tekintetében kialakított érdemi állásfoglalásáról, illetve a megtett intézkedésről a kezdeményezés kézhezvételétől számított harminc napon belül tájékoztatja az országgyűlési biztost.
25. § Ha az országgyűlési biztos álláspontja szerint az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze fölösleges, nem egyértelmű rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára (hiányosságára) vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra, illetve az állami irányítás egyéb jogi eszköze kiadására jogosult szervnél a jogszabály (állami irányítás egyéb jogi eszköze) módosítását, hatályon kívül helyezését vagy kiadását. A megkeresett szerv állásfoglalásáról, illetve esetleges intézkedéséről hatvan napon belül értesíti az országgyűlési biztost.

1992. évi LXIII. törvény a személyes adatok védelméről és a közérdekű adatok nyilvánosságáról:
25. § (1) Az adatvédelmi biztos figyelemmel kíséri a személyes adatok védelmének, a közérdekű adatok és a közérdekből nyilvános adatok nyilvánossága érvényesülésének feltételeit. Javaslatot tesz az adatkezelést, a közérdekű adatok és a közérdekből nyilvános adatok nyilvánosságát érintő jogszabályok megalkotására, illetve módosítására, véleményezi az ilyen jogszabályok tervezetét.
(2) Az adatvédelmi biztos a jogellenes adatkezelés észlelése esetén az adatkezelőt az adatkezelés megszüntetésére szólítja fel. Az adatkezelő haladéktalanul köteles megtenni a szükséges intézkedéseket, és erről 30 napon belül írásban tájékoztatni az adatvédelmi biztost.
(4) Ha az adatkezelő vagy adatfeldolgozó a személyes adatok jogellenes kezelését (feldolgozását) nem szünteti meg, az adatvédelmi biztos határozatban elrendelheti a jogosulatlanul kezelt adatok zárolását, törlését vagy megsemmisítését, megtilthatja a jogosulatlan adatkezelést vagy adatfeldolgozást, továbbá felfüggesztheti az adatok külföldre továbbítását. A határozat ellen közigazgatási úton jogorvoslatnak nincs helye.

1995. évi CVII. törvény a büntetés-végrehajtási szervezetről:
30. § (2) A fogvatartott a róla nyilvántartott adatokat – a (3) bekezdésben foglalt kivételekkel – megismerheti, kérheti a téves adatok kijavítását és a jogellenesen nyilvántartott adatok törlését. A fogvatartott ilyen kérelmét teljesíteni kell.
(3) Nem hozható a fogvatartott tudomására a fogvatartás biztonságát érintő azon adat, mely olyan intézkedéssel kapcsolatban keletkezett, amelyet a fogvatartott törvényi rendelkezés következtében eltűrni köteles. A fogvatartott szabadulásakor a minősített adat kivételével – kérésére – ezeket az adatokat is megismerheti.

1979. évi 11. tvr. a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról (Bv. tvr.):
2. § (2) Az elítélt jogosult
c) személyhez fűződő jogainak, így különösen a jó hírének, magántitkának, a személyes adatainak a védelmére, magánlakásának sérthetetlenségére.
19. § A szabadságvesztés végrehajtásának célja az, hogy e törvényben meghatározott joghátrány érvényesítése során elősegítse az elítéltnek a szabadulása után a társadalomba történő beilleszkedését, és azt, hogy tartózkodjék újabb bűncselekmény elkövetésétől.
24. § A szabadságvesztést a bíróság által meghatározott fokozatban – fegyházban, börtönben vagy fogházban – és a büntetés-végrehajtási szervezet által kijelölt, lehetőleg az elítélt lakóhelyéhez legközelebb eső büntetés-végrehajtási intézetben hajtják végre. 
36. § (1) Az elítélt jogosult
c) legalább havonként látogató fogadására; ha a büntetés-végrehajtási intézet biztonsága indokolja, az elítélt rácson keresztül beszélhet a látogatóval;

6/1996. (VII. 12.) IM rendelet a szabadságvesztés és az előzetes letartóztatás végrehajtásának szabályairól:
6. § (1) Ha jogszabály másként nem rendelkezik, a fogvatartottnak a fogvatartással összefüggő ügyében – hivatalból vagy kérelemre – azon intézet kijelölt szervezeti egységének a vezetője dönt, ahol a fogvatartott a büntetés vagy intézkedés végrehajtása céljából tartózkodik. A fogvatartott a fogvatartással összefüggő ügyében – a kérelem, bejelentés tárgyának a megjelölése nélkül – személyes meghallgatást kérhet az intézet szervezeti egységeinek a vezetőitől vagy a parancsnoktól, hozzájuk írásban közvetlenül is fordulhat.
(2) A fogvatartott az (1) bekezdés szerinti döntés (intézkedés, határozat) ellen, vagy annak elmulasztása esetén panasszal fordulhat a parancsnokhoz. Ha a döntést a parancsnok, vagy jogszabályban meghatározott esetekben a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága (a továbbiakban: Országos Parancsnokság) kijelölt szervezeti egységének a vezetője hozta, a panaszt az országos parancsnok bírálja el.
(3) Ha jogszabályban meghatározott esetekben a fogvatartott ügyében első fokon az országos parancsnok döntött, a panaszt az igazságügyi és rendészeti miniszter bírálja el.
(4) A panaszt a fogvatartott a döntés közlésétől, illetve a döntés elmulasztásától számított tizenöt napon belül terjesztheti elő. Ha a fogvatartott a panasz megtételében akadályoztatva volt, a tizenöt napos határidő az akadály megszűnésétől számít.
(5) A kérelmet, illetve a panaszt harminc napon belül – ha az ügy jellege szükségessé teszi, soron kívül – kell elbírálni, e határidő indokolt esetben harminc nappal meghosszabbítható. A kérelem, illetve a panasz elbírálásáról, valamint a határidő meghosszabbításáról a fogvatartottat tájékoztatni kell.
(6) A parancsnok, az országos parancsnok, illetve az igazságügyi és rendészeti miniszter döntése – ha jogszabály kivételt nem tesz – végrehajtható.
(7) Érdemi vizsgálat nélkül el lehet utasítani az ugyanazon ügyben, három hónapon belül, ismételten előterjesztett kérelmet, illetve panaszt, ha az új tényt, adatot nem tartalmaz. Ez a rendelkezés nem alkalmazható a fogvatartott egészségi állapotának kivizsgálására, gyermekének nevelésére, elhelyezésére irányuló, megismételt kérelem, illetve panasz esetében.
29/A. § (1) Ha az elítélttel szemben más ügyben büntetőeljárás folyik, a 237. § (1) bekezdésének b)-e) pontjában foglalt kérdésekben az intézet köteles végrehajtani az eljáró ügyész, illetve a bíróság rendelkezéseit.
31. § (1) A szabadságvesztés végrehajtására a jogszabályokban foglalt feltételeknek megfelelő intézetet az Országos Parancsnokság illetékes szervezeti egységének a vezetője jelöli ki.
(2) Az elítélt az (1) bekezdés rendelkezésétől eltérő intézetbe – a kijelölésre jogosult engedélye alapján – akkor szállítható, ha
a) a kijelölt intézetben nincs férőhely;
b) a más intézetben való elhelyezés biztonsági okból indokolt;
c) az elítélt más intézetben való elhelyezését kérte;
d) a megfelelő foglalkoztatására csak más intézetben van lehetőség;
e) jogszabály így rendelkezik.
(3) Az elítélt a (2) bekezdés szerinti intézetbe csak akkor szállítható, ha ott a szabadságvesztés végrehajtási fokozatára, illetve az elítéltek elkülönítésére vonatkozó jogszabályi rendelkezések végrehajtása biztosított.
(4) Ha az elítélt más intézetben való elhelyezését kéri, a kérelmet a fogva tartó intézet parancsnokához kell benyújtani. Az intézet parancsnoka a kérelmet az (1) bekezdés szerinti szervezeti egységhez terjeszti fel.
41. § (1) Az elítéltek elhelyezési körletét az intézet egyéb területeitől, az egyes körletrészeket pedig szükség szerint egymástól el kell különíteni.
(2) Az elhelyezési körleteket és az elítéltek munkahelyeit biztonsági szempontból minősíteni kell. A parancsnok határozza meg, hogy a körleten, illetve a munkahelyen milyen biztonsági csoportba sorolt elítélt helyezhető el, illetőleg foglalkoztatható.
48. § (1) Amennyiben a bilincs kényszerítő eszközként való alkalmazásának a törvényben meghatározott feltételei nem állnak fenn, az elítélt mozgásának a korlátozása azonban a fogvatartás biztonságát sértő vagy veszélyeztető cselekmény megelőzése érdekében szükséges, korlátozó eszközként – ha az elítélt egészségi állapota azt megengedi – bilincs, vagy a végtagra helyezett, testi sérülést nem okozó más eszköz alkalmazható.
(2) A mozgáskorlátozó eszköz, ha azt az elítélt kísérése vagy intézeten kívüli őrzése során alkalmazzák, annak idejére; egyébként az elrendelési ok megszűnéséig, de legfeljebb folyamatosan tizenkét óra időtartamra alkalmazható.
(3) A mozgás korlátozása történhet a kezek előre vagy hátra bilincselésével, két vagy több személy egymáshoz rögzítésével, bilincs és bilincsrögzítő öv együttes alkalmazásával, vezetőszárral ellátott bilincstag (vezető bilincs), valamint egyéb, a végtag rögzítésére alkalmas eszköz használatával is.
(4) Mozgást korlátozó eszköz, előállítás esetén pedig a vezető bilincs alkalmazásának az elrendelésére és megszüntetésére a parancsnok vagy a személyi állomány általa megbízott tagja jogosult.
(5) Büntető ügyben történő előállításkor az eljáró ügyész, illetőleg a bíróság elrendelheti az alkalmazott mozgáskorlátozó eszköz eltávolítását. Az előállító őr az erre vonatkozó rendelkezést köteles végrehajtani. Az intézkedés nem vonatkozhat a vezetőbilincs eltávolítására.
(6) Ha az elítélt meghatározott helyen tartása másként nem biztosítható – a járművön való szállítást kivéve – átmeneti intézkedésként végtagja tárgyhoz is rögzíthető.
89. § (1) Az elítélt egy időben két 18 éven aluli és két nagykorú látogatót fogadhat. A látogatás időpontját és a látogatás időtartamát a parancsnok határozza meg, annak időtartama alkalmanként harminc percnél rövidebb nem lehet.
(2) A látogatás időtartama az elítélt, illetve a látogató kérelmére legfeljebb harminc perccel meghosszabbítható.
(3) A látogatást az erre kijelölt helyiségben, asztal mellett, ülve kell lebonyolítani.
90. § (1) Ha az intézet biztonságának a védelme indokolja, a parancsnok elrendelheti, hogy az elítélt a látogatóval rácson keresztül, vagy zárt fülkéből, telefonon beszélhessen.
237. § (1) A büntetőeljárás szakaszától függően az ügyész, illetve a bíróság (a továbbiakban: a rendelkezési jogkör gyakorlója) dönt az előzetesen letartóztatott
b) az ugyanabban az eljárásban letartóztatottaktól való elkülönítéséről;
c) levelezése, telefonálása és látogatása ellenőrzéséről;
d) levelezésének, telefonbeszélgetésének, a látogató fogadásának és a csomagküldemény korlátozásáról, illetve tiltásáról;
e) előállításáról, a nyomozó szervek részére történő kiadásáról, az intézetben való kihallgatásáról;