Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 5/2010. számú ügyben
(Kapcsolódó ügyek: AJB 1634/2009, AJB 1086/2010)

Előadó: dr. Zemplényi Adrienne
Az eljárás megindulása
Több hivatásos szolgálati viszonyban álló panaszos fordult hivatalomhoz, az évek óta fennálló „függő jogi helyzetét” sérelmezve. A velük szemben lefolytatott fegyelmi eljárás következtében ugyanis szolgálati viszonyukat, illetményük 100%-os visszatartásával felfüggesztették. Mivel a fegyelmi határozat ellen keresetet nyújtottak be a munkaügyi bírósághoz, így a bíróság jogerős döntéséig jogviszonyuk felfüggesztve marad, így sem illetményben sem egyéb ellátásban nem részesülhetnek.
Tekintettel arra, hogy a beadványokban foglaltak felvetették a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság követelményével és tisztességes eljáráshoz való joggal, a munkához valamint a szociális biztonsághoz való joggal összefüggő visszásság gyanúját ezért, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 25. § bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam.
A vizsgálat eredményes befejezése érdekében az Obtv. 18. § (3) bekezdése alapján megkerestem az igazságügyi és rendészeti minisztert, Budapest rendőrfőkapitányát, valamint a fővárosi tűzoltóság vezetőjét, akiktől a konkrét kérdések vonatkozásában kértem tájékoztatást.

Érintett alkotmányos jogok 
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.), 
– a munkához való jog (Alkotmány 70/B. § (1) bekezdés: A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a munkához, a munka és a foglalkozás szabad megválasztásához.),
– a szociális biztonsághoz való jog (Alkotmány 70/E. § (1) bekezdés: A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak.)

Alkalmazott jogszabályok
– 1996. évi XLIII. törvény a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról (Hszt.)
– 1997. évi LXXX. törvény a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről (Tbj.)
– 1997. évi LXXXIII. törvény a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól (Ebtv.)
– 1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)

A megállapított tényállás
Egymástól függetlenül három szolgálati viszonyban álló, de más-más szervnél szolgálatot teljesítő panaszos is hozzám fordult beadványával. 
1. Az AJB 5/2010 számú ügyben a Fővárosi Tűzoltó-parancsnokságon szolgálatot teljesítő panaszos 2008. április 11-től, október 15-ig betegállományban volt, amely idő alatt – 2008. április 14-én – az Országos Katasztrófavédelmi Főigazgatóság fegyelmi határozatával szolgálati viszonyát megszüntette. A fegyelmi határozat ellen panaszt nyújtott be a másodfokon eljáró Önkormányzati Minisztériumhoz, azonban panaszát elutasították. A döntés ellen keresettel élt a Fővárosi Munkaügyi Bíróságon, ahol az eljárás jelenleg is folyik. Időközben a Fővárosi és Pest megyei Egészségbiztosítási Pénztártól kérte táppénze folyósítását, ahol arról tájékoztatták, hogy erre vonatkozó igényét a munkáltatójánál működő társadalombiztosítási kifizető helynek kell elbírálnia. A munkáltatójához benyújtott kérelmére azonban írásbeli választ nem kapott és a táppénz kifizetésére sem került sor. Szóban arról tájékoztatták, hogy amíg ügye a bíróság előtt be nem fejeződik, addig nem történhet kifizetés. Emiatt évek óta sem illetményben, sem táppénzben nem részesül. Másik munkahelyen sem tud elhelyezkedni, illetve álláskeresőként sem tudja regisztráltatni magát, hiszen jogviszonya jogerősen még nem szűnt meg. 
2. Az AJB 1634/2009 számú ügyben a Budapesti Rendőr-főkapitányságnál szolgálatot teljesítő panaszos szolgálati viszonyát 2004. november 7-én függesztették fel. A szolgálati viszony megszüntetését kiszabó fegyelmi döntés ellen keresetet nyújtott be a munkaügyi bíróságon, amely azonban eljárását – a vele szemben indult büntető eljárás befejeződéséig – felfüggesztette. Mivel az eljárás még nem zárult le, így jogviszonya már több mint öt éve fel van függesztve. Ezen idő alatt illetményben nem részesült, és sem egészségbiztosítási, sem nyugdíjbiztosítási ellátásra nem volt jogosult, egészségügyi szolgáltatást is csak térítés ellenében kaphat. Háztartásában két kiskorú gyermeket nevel, akiknek megélhetését neki kellene biztosítania.
3. Az AJB 1086/2010 számú ügyben, a beadványát 2010. január 27-én előterjesztő panaszos szintén a Budapesti Rendőr- főkapitányságnál teljesített szolgálatot. Szolgálati viszonyát 2004 novemberében függesztették fel, illetménye 100%-os visszatartásával. A lefokozás büntetést kiszabó fegyelmi határozat ellen jogorvoslattal élt a munkaügyi bíróságon, így jogviszonya továbbra is felfüggesztés alatt áll. Időközben – a szolgálati út betartásával – kérelmezte felettesénél, hogy megélhetése biztosítása érdekében engedélyezze munkavégzését, kérelmét azonban elutasították. A munkaügyi bíróság 2009 októberében helyt adott keresetének és fegyelmi büntetését a soron következő rendfokozatba való előléptetés várakozási idejének meghosszabbításában állapította meg, szolgálati jogviszonya felfüggesztését azonban mindezek ellenére sem szüntették meg. Az eltelt öt és fél év alatt megnősült, gyermeke született, akikről neki kellene gondoskodnia. 
Mindhárom esetben megállapítható, hogy a panaszosokkal szemben munkáltatójuk fegyelmi eljárást kezdeményezett, amely eljárás fegyelmi büntetéssel – lefokozással, illetve a szolgálati viszony megszüntetésével – zárult. A fegyelmi büntetés következtében szolgálati jogviszonyukat – illetményük 100%-os visszatartása mellett – határozatlan időre felfüggesztették. Eredeti munkakörükben tehát nem foglalkoztathatók, de a bíróság ítéletéig másik munkahelyen sem tudnak elhelyezkedni. Szünetel a társadalombiztosítási jogviszonyuk és amennyiben a bíróság elutasítja a keresetüket ezen – előre ki nem számítható – időtartam alatt nyugdíjra jogosító szolgálati időt sem szerezhetnek. Ugyanakkor nem jogosultak a munkanélkülieket megillető ellátásokra sem, mivel jogviszonyuk jogerősen nem szűnt meg. A jogi szabályozás következtében olyan helyzetbe kerültek, hogy jogszerűen nincs lehetőségük munkát vállalni, családjuk és maguk megélhetéséről gondoskodni. Mindezek miatt teljesen ellátatlanná és kiszolgáltatottá váltak. 

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében
Először azt vizsgáltam, hogy a panaszosok által sérelmezett jogi helyzet vizsgálatára kiterjed-e a hatásköröm.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Előfordul azonban – ahogyan ebben az esetben is – hogy a konkrét jogsérelem, a jogalkalmazással összefüggő alapjogi visszásság a normaszövegre vezethető vissza. Ezekben az esetekben az Obtv. 25. §-a lehetőséget biztosít az országgyűlési biztos számára a jogszabályok (és állami irányítás egyéb jogi eszközei) alapján fennálló jogi helyzet vizsgálatára. E rendelkezés alapján, ha az országgyűlési biztos szerint az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság valamely jogszabály vagy az állami irányítás egyéb jogi eszköze fölösleges, nem egyértelmű rendelkezésére, illetve az adott kérdés jogi szabályozásának hiányára vezethető vissza, a visszásság jövőbeni elkerülése érdekében javasolhatja a jogalkotásra, illetve az állami irányítás egyéb jogi eszköze kiadására jogosult szervnél a jogszabály (állami irányítás egyéb jogi eszköze) módosítását, hatályon kívül helyezését vagy kiadását.
A preventív jogvédelemre is hangsúlyt helyező ombudsmani gyakorlat szerint [OBH 2567/2008, OBH 4750/2008] ugyanis az állampolgári jogok biztosa mandátuma keretei között marad abban az esetben, amikor az alapjogi aspektusú vizsgálathoz nélkülözhetetlen módon – a konkrét alapjogsérelmek és ezen alapuló további panaszok megelőzése érdekében – áttekinti a releváns jogi szabályozás egyes elemeit, feltérképezi és jelzi a jogalkotó vagy az Alkotmánybíróság irányába a normaszöveggel kapcsolatos alkotmányossági aggályokat. Az ombudsman-intézmény egyik jellegadó sajátossága ugyanis az, hogy az országgyűlési biztosnak szabadsága van saját feladata, hatásköre (így a hatásköri határok) értelmezésére, a legalapvetőbb jogállami alkotmányos érték, az emberi jogok védelmének érdekében.

II. Az ügy érdeme tekintetében
1. A jogi szabályozás áttekintése
A felfüggesztés és az illetmény visszatartása vonatkozásában
A Hszt. 2003. július 1-től hatályos rendelkezései szerint, a szolgálati viszony megszüntetése vagy lefokozás fenyítés kiszabása esetén, a hivatásos állományú szolgálati viszonyát, a határozathozataltól az eljárás jogerős befejezéséig terjedő időre fel kell függeszteni [Hszt. 132. § (5)]. Általában a felfüggesztés időtartamára távolléti díj jár – amelyet a munkáltatói jogkört gyakorló elöljáró legfeljebb 50%-kal csökkenthet – a teljes illetményt vissza kell azonban tartani a szolgálati viszony megszüntetés vagy lefokozás fegyelmi fenyítés kiszabásáról szóló munkáltatói intézkedés jogerőre emelkedéséig [107. § (1)].
Ezen jogszabályi rendelkezések alapján került sor a fegyelmi határozat meghozatalát követően – a már felfüggesztés alatt álló panaszosok – illetményének 100%-os visszatartására.
A fegyelmi határozat ellen keresetet nyújtottak be a munkaügyi bírósághoz, amely következtében a bíróság döntéséig jogviszonyuk továbbra is felfüggesztve marad. A 146. § (2) bekezdés szerint ugyanis a fenyítés akkor jogerős, ha a bíróság a másodfokú határozat ellen benyújtott keresetet elbírálta, a jogerőre emelkedés napjával. Ez egyben azt is jelenti, hogy a bíróság döntéséig illetményben sem részesülhetnek.

A társadalombiztosítási ellátások vonatkozásában
A 93. § (4) bekezdése értelmében, a hivatásos állomány azon tagja, akinek a beosztásából történő felfüggesztésének időtartama alatt az illetményének a 107. § (1) és (2) bekezdés szerinti visszatartását elrendelték, az (1) bekezdés szerinti keresőképtelenné válása esetén a társadalombiztosítás ellátásaira és a magánnyugdíjra jogosultakról, valamint e szolgáltatások fedezetéről szóló 1997. évi LXXX. törvény alapján (Tbj.) jogosult ellátásra.
A Tbj. 8. § a./ pontja értelmében azonban szünetel a biztosítás: a fizetés nélküli szabadság, a munkavégzési (szolgálatteljesítési) kötelezettség alóli mentesítés, valamint az igazolatlan távollét időtartama alatt, kivéve 2. ha a munkavégzés alóli mentesítés idejére a munkaviszonyra vonatkozó szabály szerint átlagkereset jár, illetőleg munkabér (illetmény), átlagkereset (távolléti díj), táppénzfizetés történt. Fentiek értelmében tehát – mivel sem munkavégzés, sem illetményfizetés nem történik – a panaszosok társadalombiztosítási jogviszonya szünetel. Így sem egészségbiztosítási ellátásra (pl: egészségügyi szolgáltatás, táppénz) sem nyugdíjbiztosítási ellátásra nem jogosultak. [A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 47. § (2) bekezdés a) pontja értelmében nem jár táppénz a keresőképtelenségnek arra az időtartamára, amelyre a biztosított átlagkeresetre jogosult, illetőleg, amely alatt a biztosítás szünetel.]

2. A megkeresésekre adott válaszok
A jogi szabályozás áttekintése után, az egyes beadványokban foglalt jogsérelmek kivizsgálása érdekében megkerestem az érintett szervek vezetőit, Budapest Rendőrfőkapitányát, a fővárosi tűzoltóság vezetőjét valamint az igazságügyi és rendészeti minisztert. A konkrét beadványokra vonatkozó kérdések mellett, valamennyiüktől tájékoztatást kértem azzal kapcsolatban is, hogy az állomány részéről korábban is megfogalmazódtak-e hasonló panaszok amiatt, hogy a fegyelmi eljárás során jogviszonyukat felfüggesztették? Amennyiben igen, úgy jelezték-e a szabályozás „hiányosságát” – felkínálva esetleg a megoldás alternatíváit is – a jogalkotónak? Tudomásuk van-e, illetve folyamatban van-e a jogszabály módosítása?
A megkeresésemre adott válaszában a fővárosi tűzoltóparancsnokság parancsnoka arról tájékoztatott, hogy korábban ilyen helyzet – a szolgálati viszony megszüntetés fegyelmi büntetés kiszabása miatt – nem alakult ki, ezért nem tett kezdeményezést a vonatkozó szabályozás módosítására. 
Budapest Rendőrfőkapitánya szintén arról tájékoztatott, hogy a Hszt. rendelkezései értelmében a munkáltató sem a felfüggesztés elrendelése, sem annak időtartama tekintetében nem rendelkezik mérlegelési jogkörrel. Így a konkrét ügyben megtett intézkedésekre a jogszabály kötelező rendelkezése alapján, jogszerűen került sor. A munkaügyi per elhúzódása szintén a munkáltató érdekkörén kívül eső ok, amelyet a terhére róni nem lehet. A lefokozás fegyelmi büntetés következtében történő szolgálati viszony megszüntetése kapcsán hasonló esetről nincs tudomása, mivel a személyi állomány részéről ilyen jelzés nem érkezett. Éppen ezért e tárgyban jogszabály módosításra irányuló kezdeményezés részükről sem történt.
Az igazságügyi és rendészeti miniszter megkeresésemre csak több mint hat hónap eltelte után, sürgetésemre válaszolt. Levelében a következőkről tájékoztatott: „(...) Az illetmény-visszatartást előíró rendelkezést a köztisztviselők jogállásáról szóló 1992. évi XXII. törvény (Ktv.), a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény (Hszt.), a Magyar Honvédség hivatásos és szerződéses állományú katonáinak jogállásáról szóló 2001. évi XCV. törvény (Hjt.), valamint egyéb törvények módosításáról szóló 2003. évi XLV. törvény, pontosító jelleggel iktatta a Hszt.-be. A módosító jogszabály indokolásában foglaltak szerint ezzel a közalkalmazottak jogállásáról szóló 1992. évi XXXIII. törvényben (a továbbiakban: Kjt.) és a Ktv.-ben meglevő azon szabály Hszt.-be emelésére került sor, amely alapján az elbocsátás fegyelmi büntetés kiszabása esetén, annak jogerőre emelkedéséig a teljes illetményt vissza kell tartani.
A történeti hűség kedvéért megjegyzendő, hogy a vitatott szabályozási struktúra eredetileg a hatályos Munka Törvénykönyvét megelőző szabályozási rendszerből ered. Az is tény, hogy az idők folyamán jelentősen változott a fegyelmi szabályozás rendszere. Amellett, hogy a hatályos Munka Törvénykönyve már rendszerszerűen nem ismeri a fegyelmi büntetés jogintézményét, a Kjt. szabályozási struktúrája is más irányban változott. A Kjt. 48. (4) bekezdésének második mondata korábban még azt rögzítette, hogy a teljes távolléti díjat vissza kell tartani a legsúlyosabb fegyelmi büntetést, azaz az elbocsátást kimondó fegyelmi határozat kézbesítésétől kezdve annak jogerőre emelkedéséig, azonban a 2008. január 1-jétől hatályos törvényszöveg ezt már nem tartalmazza.”
A tárcavezető arra is felhívta a figyelmemet, hogy az Alkotmánybíróság 401/B/2004 AB határozatában már vizsgálta a szolgálati viszonnyal, illetve a fegyelmi büntetésekkel kapcsolatos szabályozást. Ezzel kapcsolatban azonban megállapítottam, hogy a hivatkozott határozatban az Alkotmánybíróság az általam vizsgált jogi helyzettel nem, csak a visszamenőleges jogalkotás tilalmával kapcsolatban fejtette ki álláspontját. Az indítvány ugyanis kizárólag arra terjedt ki, hogy a jogalkotó „nem rendelkezett arról, hogy a módosított szabályozást csak a hatálybalépése után elkövetett fegyelemsértések miatt hozott – a szolgálati viszony megszüntetés vagy lefokozás fegyelmi fenyítés kiszabásáról szóló – munkáltatói intézkedés esetén kell alkalmazni.
Az igazságügyi és rendészeti miniszter válaszában nem tért ki arra, hogy az irányítása alá tartozó minisztériumhoz érkezett-e olyan jelzés, mely szerint a Hszt. hatályos szabályai következtében sérülhetnek a szolgálati viszonyban állók alapvető jogai. 

3. A vizsgálat megállapításai
Az ombudsmani intézmény felállítása óta az országgyűlési biztosok különös figyelmet fordítottak a hivatásos szolgálati viszonyban állók panaszaira. Ezek vizsgálata során már korábban is felmerült a panaszosok által sérelmezett visszás jogi helyzet. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese, a rendőrök élet- és munkakörülményeit feltáró 2004-es átfogó vizsgálata során, az OBH 1924/2004. számú jelentésében a következő megállapításokat tette: „(...) A rendőrségnél szolgálatot teljesítők „kifogásolták, hogy a – velük szemben indított – büntetőeljárások sokszor évekig elhúzódnak, de az idő alatt – veszélyeztetve családjuk megélhetését, szociális biztonságát – nem dolgozhatnak, vagy akit nem függesztettek fel nem részesülhet jutalomban, sem soros-, sem soron kívüli előléptetésben. A probléma megítélésénél abból indult ki, hogy konkrét eljárás (pl. büntető- államigazgatási- fegyelmi) technikai jellegű szabályainak megfogalmazása, amelyek az eljárás alakiságához tartoznak (ilyen a határidő is), az eljárásban résztvevők szempontjából garanciális jelentőséggel bír. Ez igaz a rendőrök vonatkozásában is. Sőt, számukra különösen fontos eljárási biztosítékot jelent, hiszen például – mint azt probléma felvetésük is igazolja – büntetőeljárás esetén számukra a határidő elteléséhez bizonyos jogkövetkezmények fűződnek, mégpedig az, hogy szolgálati jogviszonyukat felfüggeszti-e vagy sem a munkáltatói jogkört gyakorló elöljárójuk, részesülhetnek-e jutalomban, rendfokozati előlépésben. A Hszt. azonban nem szab határidőt a büntetőeljárás alá vont hivatásos állományú rendőr szolgálati jogviszonya felfüggesztéséhez, kedvezményekből való kimaradásához, vagyis több évig – akár a büntetőeljárás jogerős befejezéséig is – bizonytalanságban tartható a rendőr. Ez nemcsak a jogbiztonság követelménye érvényesülésének közvetlen veszélyeztetését jelenti, hanem a rendőr és családja szociális biztonságát is. Ezen kívül sérti a rendőröket is megillető ártatlanság vélelmét (Alkotmány 57. § (1) bek.), és a tisztességes eljáráshoz való jogot, valamint a jogegyenlőség elvét. Minderre figyelemmel az Obtv. 25. §-a alapján kezdeményezte a belügyminiszternél, hogy a Hszt.-be olyan szabályok kerüljenek beiktatásra, amely a büntetőeljárás alá vont rendőr szolgálati viszonya felfüggesztésének, a fel nem függesztett, de büntetőeljárás alá vont rendőr kedvezményekből való kimaradásának lehetőségét határidőhöz köti.”
Jelen vizsgálatom során ismételten megállapítottam, hogy az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese által felvetett visszás jogi helyzet továbbra is fennáll. A felfüggesztés időtartama bizonytalan, előre ki nem számítható, a felfüggesztés alatt álló személy részéről nem befolyásolható. Ez alatt az idő alatt a szolgálati viszonyban álló semmilyen ellátásra nem jogosult, saját és családja megélhetése veszélybe kerül.
Mindezekre tekintettel ez a szabályozás több szempontból is aggályos. Ha ugyanis összehasonlítjuk a fegyelmi büntetés által megállapított szankciót – lefokozás, illetve szolgálati viszony megszüntetése – azzal a jogkövetkezménnyel, amelyet a jogviszony felfüggesztése okoz, megállapítható, hogy a felfüggesztés következményei sokkal súlyosabbak, mint maga a fegyelmi büntetésként megállapított joghátrány. Míg a legsúlyosabb fegyelmi büntetés, a jogviszony megszüntetése következtében az érintettnek lehetősége nyílik új munkahely létesítésére, illetve arra, hogy álláskeresőként regisztrálja magát és ellátásban részesüljön, valamint a jogviszony megszűnése után bizonyos ideig társadalombiztosítási ellátások is megilletik, addig minderre a felfüggesztés időtartama alatt nincs lehetősége. Mivel munkát sem eredeti munkahelyén, sem máshol nem végezhet (vezetői engedéllyel más kereső foglalkozást létesíthetne, a panaszosok tájékoztatása szerint azonban az ilyen jellegű kérelmeiket az elöljáróik elutasították), így nem illetik meg azok a jogosultságok sem, amelyek a munkavégzéshez kötődnek. Ezen időszak – a bíróság kedvezőtlen döntése esetén – a nyugdíjra jogosító szolgálati idő megszerzése szempontjából is „kiesik”, hiszen a felfüggesztés időtartama ez esetben nem minősül szolgálati időnek. Ezek a joghátrányok utólag nem reparálhatók. Ha a bíróság helyt is ad az érintettek keresetének és utólagosan kifizetésre is kerül az eltelt időre járó átlagkereset, mindez nem nyújt kárpótlást arra a konkrét időtartamra, amíg a panaszos és családja megélhetés, ellátás nélkül maradt. [Hszt. 132. § (6) A felfüggesztést haladéktalanul meg kell szüntetni, ha annak indokai megszűntek. Ha az eljárást a 140. § (1) bekezdés a)-d) és f) pontjában meghatározott okból szüntették meg, a visszatartott illetményt törvényes kamatával együtt 3 munkanapon belül ki kell fizetni.]
Fentiek a jogorvoslathoz való jog kiüresedéséhez is vezet(het)nek. A jogorvoslathoz való jog gyakorlásának ugyanis egyik feltétele, hogy az ilyen irányú kérelmet ésszerű időn belül el kell bírálni. Amennyiben a jogorvoslati eljárás hosszú időn keresztül elhúzódik, úgy az sértheti ezen alapjog gyakorolhatóságát. A felfüggesztés alatt állónak ugyanis mérlegelnie kell, hogy kíván-e élni a jogorvoslat lehetőségével, vállalva az akár éveken keresztül fennálló bizonytalan helyzetet: azt, hogy előre meg nem határozható ideig munka, jövedelem, ellátás nélkül marad, vagy pedig megszünteti jogviszonyát, s ezzel függő jogi helyzete, „felfüggesztése” is megszűnik. Álláspontom szerint ez a dilemma mindazok ellenére fennáll, hogy magát a jogorvoslati eljárás lefolytatását nem érinti az, ha a hivatásos szolgálati viszonyban álló az eljárás időtartama alatt jogviszonyát megszünteti. [941/B/1995 AB határozat Indokolás III. rész]
A jogviszony megszüntetésekor ugyanis a fegyelmi határozat azonnal végrehajthatóvá válik. Így anélkül, hogy a bíróság azt elbírálta vagy jogerősen megállapította volna, beállnak azok a hátrányos jogkövetkezmények, amelyek a fegyelmi döntéshez fűződnek. 
A jogorvoslatnak ésszerű időn belül rendeznie kellene a munkáltató és munkavállaló közötti vitás helyzetet és elhúzódásával nem „kényszerítheti” a szolgálati jogviszonyban állót arra, hogy megélhetése biztosítása miatt jogviszonyát – esetleg a rá nézve kedvező döntés megszületése előtt – megszüntesse.
Mindezek alapján megállapítottam, hogy a Hszt. azon szabályozása miszerint a fegyelmi határozat jogerőssé válásáig a hivatásos állományban lévő szolgálati viszonyát illetménye 100 %-os visszatartása mellett fel kell függeszteni, a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság és tisztességes eljáráshoz való jog követelményével összefüggő visszásságot okoz, illetve a munkához valamint a szociális biztonsághoz való jog sérelmének közvetlen veszélyét hordozza magában.
Az igazságügyi és rendészeti miniszter, sürgetésemre megküldött, 2010. február 9-én kelt levelében arról is tájékoztatott, hogy „a tárgykörben felmerült jogalkalmazási problémákra tekintettel a Hszt. legutóbbi módosítása során a fegyelmi fenyítés során alkalmazandó szabályok módosítására is sor került olyan módon, hogy az enyhítse az érintett személyek életkörülményeiben okozott sérelmek súlyát. A fegyelmi fenyítés végrehajtásáról rendelkező szabályok felülvizsgálatának alapja az volt, hogy kereset benyújtása esetén a bírósági eljárás időtartamának esetleges elhúzódása ne vezessen a hivatásos állomány tagja számára aránytalanul kedvezőtlen „függő” helyzethez. Ennek keretében az új, 2010. január 1-jétől hatályos szabályozás a szolgálati viszony megszüntetése vagy lefokozás fegyelmi fenyítés alkalmazása esetén annak végrehajtását a másodfokú, illetve a miniszteri határozat közlését követő 30 napon belüli időtartamban határozza meg.”
Az új szabályozás szerint tehát az eljárás alá vont személyt a szolgálati viszony megszüntetése vagy lefokozás fenyítés kiszabása esetén – az eljárás jogerős befejezésének időpontja helyett – a határozathozataltól annak végrehajtásáig terjedő időre kell felfüggeszteni [Hszt. 132. § (5) bekezdés)]. A végrehajtásra vonatkozó szabályok ugyanis úgy módosultak, hogy a szolgálati viszony megszüntetése vagy lefokozás fenyítés alkalmazása esetén, a fenyítést a másodfokú, illetve a miniszter által hozott határozat közlésétől számított 30 napon belül kell végrehajtani [Hszt. 146. § (1)]. [Megállapította a fegyveres szervek hivatásos állományú tagjainak szolgálati viszonyáról szóló 1996. évi XLIII. törvény módosításáról szóló 2009. évi CXLI. törvény 48. § és 51. § (1). Hatályos: 2010. január 1-jétől ]
Ez a módosítás egyben azt is jelenti, hogy a panaszosok szolgálati jogviszonyának felfüggesztését 2010. január elsejével meg kellett volna szüntetni (!). Esetükben ugyanis a másodfokú döntéstől számított 30 napos határidő már évek óta eltelt. 
Ezzel szemben az AJB 1086/2010 számú ügy panaszosa, aki beadványát eleve már a módosítás hatályba lépése után, 2010. január 27-én nyújtotta be, 2010. március hó 30-án kelt kiegészítő levelében arról tájékoztatott, hogy jogviszonya továbbra is felfüggesztés alatt áll. Ez nemcsak amiatt aggályos, hogy a módosító rendelkezés hatályba lépése óta három hónap eltelt, hanem amiatt is, hogy ügyében a munkaügyi bíróság már 2009. novemberében jogerős döntést hozott és fegyelmi büntetését a soron következő rendfokozatba való előléptetés várakozási idejének meghosszabbításában állapította meg. Azaz a jogviszonya felfüggesztését már 2009 novemberében meg kellett volna szüntetni.
Mindezek alapján megállapítottam, hogy az a mulasztás, amely arra vezetett, hogy a munkaügyi bíróság ítéletét követően, valamint a felfüggesztés időtartamát módosító jogszabályi rendelkezés hatályba lépése után sem került sor a panaszos szolgálati jogviszonya felfüggesztésének megszüntetésére, a jogállamiság elvéből eredő jogbiztonság és tisztességes eljáráshoz való jog követelményével összefüggő visszásságot okozott.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása és jövőbeni előfordulásának megakadályozása érdekében, az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján felkérem a miniszterelnöki hivatalt vezető minisztert, hogy 
– utasítsa az érintett szerveket arra, hogy, haladéktalanul kezdeményezzék az érintett – szolgálati viszony felfüggesztése alatt álló – személyi állomány ügyeinek felülvizsgálatát és a jelzett törvénymódosításnak megfelelően, a felfüggesztés megszüntetését; 
– fontolja meg tárcaközi ad hoc bizottság felállítását, azon törvények felülvizsgálatára, amelyek tartalmazzák az érintett jogintézményre vonatkozó szabályozást, egyúttal javaslatot dolgoz ki azok módosítására, a felfüggesztés időtartamának határidőhöz kötésére;

Budapest, 2010. április 8.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.