Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-7800/2009. számú ügyben

Előadó: dr. Kristó Annamária
Az eljárás megindulása
A panaszos gépjárművezetői engedélyének soron kívüli bevonása miatt fordult hivatalomhoz. A beadványában előadta, hogy egy bevásárlóközpont parkolójában ún. „koccanásos” balesetet okozott, a cselekmény csekély súlyára tekintettel rendőri intézkedésre nem volt szükség. A panaszos előadása szerint, a károsult személygépkocsi vezetőjének hozzátartozója kapcsolataira hivatkozva, a parkolóban megfenyegette, hogy bevonatja a jogosítványát. A panaszos állítása szerint háziorvosa másnap megjelent a lakásán, és átadta az I. fokú „alkalmatlan” soron kívüli orvosi véleményt.
Ezt követően a panaszos kezdeményezte az alkalmassági vélemény másodfokú felülvizsgálatát, azonban erre tisztázatlan okból nem került sor.
Tekintettel arra, hogy a beadványban előadottakkal kapcsolatban felmerült a tisztességes eljáráshoz való joggal, és a jogorvoslathoz való joggal összefüggésben a sérelem közvetlen veszélye, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam az ügyben, mivel a panaszolt háziorvos, továbbá az Országos Rehabilitációs és Szociális Szakértői Intézet egészségügyi közszolgáltatást, jelen esetben jogszabályon alapuló szakhatósági véleményezést végez. 

Megállapított tényállás
A tényállás tisztázása érdekében megkerestem a panaszlott háziorvost, kértem, tájékoztasson a „soron kívüli vizsgálat” elrendelésének körülményeiről. A beérkezett válaszból kitűnik, hogy a háziorvos a panaszos gépjárművezetői alkalmasságának soron kívüli felülvizsgálatát azért kezdeményezte, mert 2007. október 18-án tudomására jutott, hogy személyi sérüléssel nem járó közlekedési balesetet okozott. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 18. § (3) bekezdése alapján felkértem az ÁNTSZ Észak-alföldi Regionális Intézetének tisztifőorvosát az ügyben a vizsgálat lefolytatására. Kértem arra is, hogy vizsgálata terjedjen ki a soron kívüli felülvizsgálat elrendelésének okára és körülményeire, valamint arra, hogy a panaszos által kezdeményezett másodfokú orvosi vizsgálat miért maradt el. A beérkezett vizsgálati anyagok figyelembe vételével a következő tényállást állapítottam meg.
A panaszos – a 2007. október 18-án kelt „alkalmatlan” minősítésű I. fokú alkalmassági vélemény kiadását megelőzően – 2007. május 23-án járt a jogszabályban meghatározott időszakos orvosi vizsgálaton a háziorvosánál. Ezen vizsgálat alkalmasnak minősítette azzal a korlátozással, hogy a kétoldali visszapillantó tükör használata kötelező. Az újabb időszakos vizsgálaton történő megjelenésére a háziorvos nem állapított meg a jogszabályban előírtnál rövidebb határidőt.
A parkolóban történt balesetről, a háziorvos – annak másnapján – a baleset másik érintettjétől szerzett tudomást, mivel a károsult is az ő betege volt.
A háziorvos nyilatkozata szerint a soron kívüli vizsgálat elrendelésének két oka volt. Egyrészt a baleset károsultja azt mondta, hogy a koccanást követően a baleset okozója azzal mentegetőzött, hogy azért történt a baleset, mert nem jól lát, járni is alig tud, és a fék helyett a gázt nyomta meg. (A panaszos nem emlékezett arra, hogy ilyen kijelentéseket tett volna.) Másrészt a Semmelweis Egyetem Neurológiai Klinikán, 2007. október 2-án készült ideggyógyászati kontroll vizsgálat eredménye alapján, a háziorvos úgy ítélte meg a beteg állapotát, hogy esetleg olyan változás állt be, amely kizárja az alkalmasságát a vezetésre. Ezért határozott úgy, hogy a 13/1992. (VI.26.) NM rendelet 21. § (1) bekezdésének e.) pontja értelmében soron kívüli alkalmassági vizsgálatot kell elrendelnie.
A háziorvos az I. fokú „alkalmatlan” minősítésű orvosi alkalmassági véleményt személyesen vitte el a beteg lakására. Ezt követően a panaszos az egészségi alkalmassági vizsgálatának felülvéleményezését kezdeményezte. Kérelmét levélben juttatta el a háziorvoshoz, aki megírta a beutalót, telefonon időpontot egyeztetett az Országos Rehabilitációs és Szociális Szakértői Intézet (ORSZI) Észak-alföldi Igazgatóság Szolnoki Kirendeltségén 2007. november 20.-ára. Az időpont egyeztetést követően a panaszosnak adta át a beutalót és a törzskartonját, továbbá felvilágosította, hogy minden orvosi papírját és zárójelentéseit vigye magával a vizsgálatra. A panaszos az I. fokú véleménnyel megjelent az okmányirodán, ahol vezetői engedélyét határozattal visszavonták.
Vizsgálati felkérésemnek eleget téve, a tisztifőorvos tájékoztatást kért az Országos Rehabilitációs és Szociális Szakértői Intézet Észak-alföldi Regionális Igazgatóság vezetőjétől a panaszosnak az intézetnél végzett soron kívüli felülvéleményezésével kapcsolatosan. A panaszos felülvizsgálatára vonatkozóan az Intézet vezetője a következő tájékoztatást adta:
„Intézetünknél 2008. július 17-én keletkezett I. fokon gépjárművezetői alkalmassági vizsgálati eredmény, mely esetben a vizsgálat azért nem volt elvégezhető, mert a háziorvosi gépjárművezetői egészségügyi alkalmassági vizsgálati dokumentum több hónappal korábban keletkezett, így a szakértői bizottság a 15 nap fellebbezési idő letelte miatt nem végezhette el a vizsgálatot.”

Érintett alkotmányos jog
Tisztességes eljáráshoz való jog: 2. § (1) bekezdésében deklarált jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, és a tisztességes eljáráshoz való jog. 
Az alapjogok alkotmányos védelme (az állam intézményvédelmi kötelezettsége): 8. § (1) A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. (2) A Magyar Köztársaságban az alapvető jogokra és kötelességekre vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.
Jogorvoslathoz való jog: 57. § (5) A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti.

A vizsgálat megállapításai:
A beadványban előadottakkal kapcsolatban vizsgálatom arra irányult, hogy a panaszos soron kívüli egészségi alkalmassági vizsgálata során érvényesültek-e az Alkotmányban rögzített alapjogai, nevezetesen: a tisztességes eljáráshoz való jog, és a jogorvoslathoz való jog.
A közúti járművezetők egészségi alkalmasságának megállapításáról szóló 13/1992. (VI.26.) NM rendelet alapján a háziorvosnak jogában állt soron kívüli alkalmassági vizsgálatot kezdeményezni.
A közúti járművezetők egészségi alkalmassága vizsgálatának célja annak megállapítása, hogy a közúti járművezető jelöltnek, illetőleg a közúti járművezetőnek nincs-e olyan betegsége, testi vagy szellemi, illetőleg érzékszervi fogyatékossága, amely őt a közúti járművezetésre egészségi szempontból alkalmatlanná teszi, továbbá azoknak a feltételeknek, illetőleg korlátozásoknak a meghatározása, amelyek mellett a vizsgált személy betegség, testi vagy érzékszervi fogyatékosság fennállása esetén is vezethet közúti járművet.
A háziorvos meghallgatásakor azt nyilatkozta, hogy 13/1992. (VI.26.) NM rendelet 21. § (1) bekezdésének e.) pontja értelmében rendelte el a soron kívüli alkalmassági vizsgálatot. Ez a hivatkozása szakmailag elfogadható, azonban ez esetben a jogszabály 7. § (3) bekezdése szerint a soron kívüli vizsgálatot nem ő, hanem az ORSZI illetékes elsőfokú szakértői bizottsága lett volna jogosult elvégezni.
A háziorvosnak írásban közölnie kellett volna a beteggel a soron kívüli alkalmassági vizsgálat időpontját a fenti jogszabályban foglaltaknak megfelelően, e vonatkozásban tehát nem tartotta be az előírásokat.
Az alkalmassági vélemény kiadásához teljes körű orvosi vizsgálatot kell végezni, különös tekintettel az érzékszervek állapotára és a tudat állapotot befolyásoló betegségekre. Az anamnesis során értékelni kell, hogy a beteg kórtörténetében előfordult betegségek milyen maradvány tünetekkel gyógyultak és ezek milyen fokon befolyásolják a jelölt tudatállapotát, reakció készségét. Fontos a látásélesség, a hallás vizsgálata. A fizikális vizsgálatokat és a vérnyomásmérést minden esetben el kell végezni. Amennyiben indokolt további szakorvosi vizsgálatokat kell végeztetni és szakvéleményt kell kérni.
A rendelkezésemre álló dokumentumok és információ alapján megállapítható, hogy a háziorvos a szükséges vizsgálati protokoll mellőzésével anélkül adott ki szakvéleményt, hogy a szakmai szabályoknak és a jogszabályi előírásoknak megfelelően elvégezte volna az előírt orvosi vizsgálatokat.
A panaszos a jogszabályban előírtaknak megfelelően kezdeményezte az első fokú orvosi megállapítás felülvéleményezését, amelyre vonatkozó írásbeli kérelmét az első fokon eljárt szervnél – jelen esetben a háziorvosnál – határidőn belül be is nyújtotta.
A háziorvosnak jogszabályi kötelezettsége lett volna, hogy a kiállított beutalót az érintett egészségügyi dokumentációival együtt közvetlenül megküldje az egészségi alkalmasságot másodfokon vizsgáló bizottságnak. E helyett a betegnek adta át a szükséges dokumentációkat, mellyel az erre vonatkozó jogszabályi előírást megszegte.
Az ÁNTSZ vizsgálata során feltárt szabálytalanságok miatt a háziorvost tisztifőorvosi figyelmeztetésben részesítette.
A tényállás tisztázása során megállapítható az is, hogy a háziorvos által előre egyeztetett időpontban, 2007. november 20-án a panaszos az ORSZI illetékes intézetében megjelent a II. fokú vizsgálaton. A panaszos megjelenésekor – amennyiben kétség merült fel a megjelenését illetően – nem tisztázták azt, hogy mi célból jelent meg, hogy az ORSZI illetékes bizottságának első, avagy másodfokon eljáró szervként kell az ügyben eljárnia, nem tájékoztatták a vizsgálat elmaradásának okáról és új időpontot sem adtak meg számára. Több órás várakoztatás után végezetül a panaszost vizsgálat nélkül, azzal a megjegyzéssel küldték el, hogy a határozatukról majd postai úton kap értesítést. A panaszos a II. fokú szerv döntését hiába várta, mivel azt nem kapta meg 2008 júniusában ismét kérte az ORSZI felülvéleményezését, ezért a háziorvos újból időpontot kért. A panaszos a megadott időpontban – 2008. július 17-én – ismét megjelent a II. fokú vizsgálaton. A háziorvos és a panaszos elmondása szerint a 2008. július 17-én kelt döntés érdemi vizsgálati eredményt nem tartalmazott, csupán annyit, hogy fellebbezésnek helye nincs, mivel a 15 napos fellebbezési határidő letelt.
Az esettel kapcsolatban az illetékes ORSZI vezetője csupán annyit nyilatkozott, hogy intézményüknél a panaszos ügyében 2008. július 17-én keletkezett I. fokon gépjárművezetői alkalmassági vizsgálati eredmény. A vizsgálat elvégzésének az elmaradását pedig azzal indokolta, hogy a háziorvosi gépjárművezetői egészségügyi alkalmassági vizsgálati dokumentum több hónappal korábban keletkezett, továbbá a szakértői bizottság a 15 napos fellebbezési idő letelte miatt nem végezhette el a vizsgálatot.
Az Országos Rehabilitációs és Szociális Szakértői Intézetről, valamint eljárásának részletes szabályairól szóló 213/2007. (VIII. 7.) Korm. rendelet 9. § (3) bekezdése előírja, hogy a személyes vizsgálatot el kell végezni, ha a jogszabály azt kötelezővé teszi, vagy a rendelkezésre álló orvosi dokumentáció, egyéb irat alapján megalapozottan nem ítélhető meg az érintett személy állapota. 
A fennálló sérelmes helyzetben jelentős szerepe van annak, hogy az ORSZI illetékes bizottsága 2007 novemberében benyújtott felülvéleményezési kérelem alapján nem hozott döntést. Amikor pedig az érintett újabb beutalót kért az első fokon eljáró háziorvosától, azt eljárásjogi okokra hivatkozva elutasította.
A 13/1992. (VI.26.) NM rendelet 17. § (1) bekezdése szerint: „Az előzetes, a soron kívüli és az időszakos egészségi alkalmassági vizsgálatot első vagy másodfokon végző egészségügyi szerv – alkalmatlanság megállapítása esetén – az újabb első fokú egészségi alkalmassági vizsgálat időpontját a kérelmező várható állapotjavulásának előrelátható időpontjára figyelemmel jelölheti meg.”
A háziorvos az „alkalmatlan” minősítést tartalmazó véleményében 2009. október 18-dikát jelölte meg a legközelebbi alkalmassági vizsgálat időpontjaként. Tekintettel arra, hogy II. fokú érdemi döntést tartalmazó vélemény nem született – amelyben a másodfokon eljáró szerv megjelölte volna az újabb első fokú egészségi alkalmassági vizsgálat időpontját –, így a 2009. október 18-ai időpont maradt az irányadó.
Az Alkotmány 8. §-a deklarálja az Alkotmányban biztosított alapjogok védelemét: az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, és az Alkotmány az állam elsőrendű kötelességévé teszi ezek tiszteletben tartását és védelmét. Az alapjogi védelem garanciális szabályaként fogalmazza meg az Alkotmány, hogy az alapvető jogokra vonatkozó szabályokat törvény állapítja meg, alapvető jog lényeges tartalmát azonban nem korlátozhatja.
Az Alkotmány a jogorvoslathoz való jogot az alkotmányos alapjogok között rögzíti. Az Alkotmány 57. §-a által biztosított általános jogvédelmi garanciákat (tisztességes eljárás elve, jogorvoslathoz való jog) az (5) bekezdés szerint, a jogorvoslati jogot mindenki "a törvényekben meghatározottak szerint" gyakorolhatja. A jogorvoslathoz való jog lényegi tartalma az érdemi határozatok tekintetében a más szervhez, vagy ugyanazon szervezeten belüli magasabb fórumhoz fordulás lehetőségét jelenti. Az Alkotmánybíróság szerint a jogorvoslathoz való alapjog biztosítását jelenti az, ha az eljárásban a törvény garantálja az érintett számára, hogy ügyét az alapügyben eljáró szervtől különböző szerv bírálja el. 
Az Alkotmánybíróság több határozatában elvi szinten leszögezte, hogy "A jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények." 
Az országgyűlési biztosok gyakorlata szerint az Alkotmányban deklarált jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye olyan alkotmányos alapérték, amely minden jogalkalmazót kötelez. A jogbiztonság követelményének részét képezi a tisztességes eljáráshoz való jog, amelyet az eljárási garanciák betartása biztosít az állampolgárok számára. Ezek az alapelvek – mint alkotmányos követelmények – az eljáró szerveket kötik. Ennek megfelelően kötelesek biztosítani az Alkotmányban és a törvényekben meghatározott alapelvek, eljárási rendelkezések érvényre juttatását.
A jogállamiság alkotmányos követelményéből következik az állampolgárok joga a tisztességes eljáráshoz, ami magában foglalja azt a követelményt, hogy a hatóságokhoz intézett kérelmeikre, megfelelő határidőn belül érdemi és indokolással ellátott megalapozott választ kapjanak. Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a háziorvos döntése ellen jogorvoslatot kereső panaszos kérelmeit nem vizsgálták ki kellően, nem tárták fel kétséget kizáróan a tényállást, amelyre az elutasító döntést alapozták. Mindezek következtében a panaszost a fent kifejtett alkotmányos jogaival összefüggésben sérelem érte.

Intézkedés
A feltárt alkotmányos visszásság orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése alapján a felhívom az ORSZI főigazgatójának a figyelmét a jelentésben feltárt alkotmányos visszásságot előidéző eljárási hiányosságokra, egyúttal felkérem, hogy 
1./ Az ORSZI Szolnoki Kirendeltségén történt szabálytalanságokat saját hatáskörében vizsgálja ki, különös tekintettel arra, hogy a 2007. november 20-án – a jogorvoslatra nyitva álló határidőn belül, előre egyeztetett időpontban – megjelent panaszost miért nem vizsgálták meg, illetve miért nem adtak neki új időpontot. Kérem, hogy vizsgálata terjedjen ki arra is, hogy a 2008. július 17-én kelt I. fokú gépjárművezetői alkalmassági véleményben, a fellebbezési határidő elteltére milyen jogi, szakmai alapon hivatkoztak, és tagadták meg ismét a vizsgálatot. 
2./ A jelentést juttassa el a Regionális Intézetek vezetőihez azzal, hogy az egyedi kérelmek elbírálása során minden esetben érvényesítsék a tisztességes eljáráshoz való alkotmányos követelményeket, és a kérelmezőknek a jogszabályokban meghatározottak szerinti eljárásban megalapozott, megfelelően indokolt választ adjanak. 

Budapest, 2009. december 10.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
13/1992. (VI. 26.) NM rendelet a közúti járművezetők egészségi alkalmasságának megállapításáról
6. § A közúti járművezető az 5. § (1)-(2) bekezdéseiben meghatározott időnél korábban, soron kívül egészségi alkalmassági vizsgálatnak köteles magát alávetni, ha
a) az egészségi alkalmasság megállapítását végző egészségügyi szerv a vizsgálatra rövidebb határidőt állapított meg;
b) a 7. § (1)-(2) bekezdéseiben meghatározott szervek (személyek) kezdeményezésére az egészségi alkalmasságát megállapító szerv erre felszólította;
c) eszméletvesztéssel járó rosszulléte vagy sérülése volt;
d) látásélességében szemüveggel nem javítható rosszabbodás, vagy hallásában a forgalom menetének észlelését zavaró csökkenés állott be;
e) az eljáró hatóság - a külön jogszabályban meghatározott esetekben - soron kívüli egészségi alkalmassági vizsgálatot rendelt el.
7. § (1) A közúti járművezető soron kívüli egészségi alkalmassági vizsgálatát az alkalmasságot első fokon vizsgáló szervnél kezdeményezheti:
a) az eljáró hatóság a külön jogszabályban meghatározott esetekben;
b) a közúti járművezető munkáltatója, ha a munkavállaló munkaköre ellátásával kapcsolatban közúti járművet vezet;
c) a pályaalkalmasságot vizsgáló szerv;
d) bármely orvos, a 20-21. §-okra figyelemmel;
e) az Országos Rehabilitációs és Szociális Szakértői Intézet (a továbbiakban: ORSZI) a (3) bekezdésben meghatározott eset kivételével.
(2) A közúti járművezető munkáltatója köteles intézkedni a nála közúti jármű vezetésével járó munkakörben foglalkoztatott személy soron kívüli alkalmassági vizsgálatának elvégzése iránt, ha
a) olyan körülményt (eszméletvesztés, egyensúlyérzés zavara, balesetből eredő sérülés stb.) észlel, amely a közúti járművezetőnek a közúti járművezetésre való további egészségi alkalmasságát kétségessé teszi;
b) legalább 6 hónapig tartó keresőképtelenség fennállását tapasztalja.
(3) A közúti járművezető soron kívüli egészségi alkalmassági vizsgálatát a 21. § (1) bekezdésének a)-g) pontjaiban meghatározott esetekben az ORSZI-nak a vizsgált személy lakóhelye vagy tartózkodási helye szerint illetékes külön jogszabályban meghatározott elsőfokú szakértői bizottsága végzi.
9. § (1) Az egészségi alkalmassági vizsgálatot első fokon végző szerv az előzetes alkalmassági vizsgálat eredményét, az időszakos, illetve az esetleges soron kívüli vizsgálat időpontját írásban közli a vizsgált személlyel, tanuló esetén, ha az oktatási intézmény keretében a közúti járművezetés elsajátítása kötelező az oktatási intézménnyel is.
(2) Az elsőfokú egészségügyi szerv az időszakos vagy a soron kívüli alkalmassági vizsgálatot követően 2 példányban a melléklet szerinti tartalmú véleményt állítja ki és meghatározza a következő időszakos egészségi alkalmassági vizsgálat időpontját.
(3) Ha az elsőfokú egészségügyi szerv az alkalmassági vizsgálat során a közúti járművezető alkalmasságát feltételekkel vagy korlátozásokkal állapítja meg, a véleményre a külön jogszabályban meghatározott kód alkalmazásával jegyzi be a feltételeket, korlátozásokat.
(4) Az elsőfokú egészségügyi szerv a soron kívüli alkalmassági vizsgálatot kezdeményező szervet megállapításairól írásban értesíti. Alkalmatlanság megállapítása esetén a vizsgálat eredményéről a járművezető lakóhelye (tartózkodási helye) szerint illetékes közlekedési igazgatási hatóságot értesíteni kell.
(5) Ha az elsőfokú egészségügyi szerv az alkalmassági vizsgálat során a közúti járművezető-jelölt, illetve közúti járművezető alkalmatlanságát, illetve alkalmasságát feltételekkel vagy korlátozásokkal állapítja meg, úgy arról a melléklet szerinti adattartalmú véleményt kiállítja. A vélemény a másodfokú alkalmassági vizsgálatnak a 11. § (1) bekezdése szerinti szervnél történő kezdeményezése céljából vagy a járművezetésre jogosító okmány kiadásának kezdeményezése alkalmával használható fel.
11. § (1) Az egészségi alkalmassági vizsgálatot másodfokon végző szervek:
a) az ORSZI-nak a vizsgált személy lakóhelye vagy tartózkodási helye szerint illetékes, külön jogszabály alapján meghatározott első fokú szakértői bizottsága, ha első fokon a vizsgálatot a 8. § (1) bekezdésében vagy a 8. § (2) bekezdésének b) pontjában meghatározott orvos végezte;
b) a 8. § (2) bekezdésének a) pontjában meghatározott szervekkel szolgálati, illetőleg foglalkoztatásra irányuló jogviszonyban álló személyek esetén ezen szervek megfelelő másodfokú szakértői bizottsága, ha első fokon a vizsgálatot a 8. § (2) bekezdésének a) pontjában meghatározott orvos végezte.
(2) Az alkalmassági vizsgálatot másodfokon végző bizottság eljárására is alkalmazni kell a 9. §-ban foglaltakat, azzal az eltéréssel, hogy a bizottságnak megállapításairól írásban tájékoztatni kell azt az egészségügyi szervet is, amely az első fokú egészségi alkalmassági vizsgálatot végezte.
12. § (1) Az előzetes és az időszakos egészségi alkalmassági vizsgálatot - a (7) bekezdésre is figyelemmel - az e célra szervezett szakértői bizottság végzi, akkor ha
a) a közúti járművezetőjelöltnél, illetőleg a közúti járművezetőnél a közúti járművezetéshez művégtag használata szükséges;
b) a közúti járművezetőjelölt vagy a közúti járművezető csak meghatározott típusú vagy a számára szükséges módon átalakított, illetőleg segédberendezéssel ellátott közúti járművel lehet alkalmas közúti járművezetésre.
(2) Első fokú szakértői bizottságként a 11. § (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott szervek járnak el. A másodfokú szakértői bizottság az ORSZI budapesti székhelyű, Közép-magyarországi Regionális Igazgatóságán működik. Mind az első fokú, mind a másodfokú szakértői bizottság a közlekedési hatóság részéről közúti jármű műszaki szakértővel egészül ki.
15. § (1) Az első fokú orvosi megállapítás felülvéleményezését, a vélemény kézhezvételétől számított 15 napon belül az első fokon eljárt szervnél lehet írásban kérni.
(2) A felülvéleményezési kérelem benyújtására az érintett személy, illetve a 7. § (1) bekezdésének b)-e) pontjaiban meghatározottak jogosultak.
(3) Az első fokú soron kívüli egészségi alkalmassági vizsgálat megállapításainak felülvéleményezését az eljáró hatóság is kérheti.
17. § (1) Az előzetes, a soron kívüli és az időszakos egészségi alkalmassági vizsgálatot első vagy másodfokon végző egészségügyi szerv - alkalmatlanság megállapítása esetén - az újabb első fokú egészségi alkalmassági vizsgálat időpontját a kérelmező várható állapotjavulásának előrelátható időpontjára figyelemmel jelölheti meg.
(2) Ha az egészségi alkalmassági vizsgálatot végző szerv az (1) bekezdés alapján nem határozta meg az első fokú egészségi alkalmassági vizsgálat ismételt elvégzésének legkorábbi időpontját, az érdekelt személy soron kívüli alkalmassági vizsgálatot kérhet, feltéve, ha orvosi bizonyítvánnyal igazolja egészségi állapotának olyan mérvű javulását, amelynek alapján feltehető, hogy közúti járművezetésre alkalmasnak minősítik.
20. § (1) Ha az orvosnak tudomása van arról, hogy az általa kezelt személy járművezetésre jogosító okmánnyal rendelkezik és nála olyan betegséget, illetőleg állapotot észlel, amely közúti járművezetésre való alkalmasságát kérdésessé teszi, köteles haladéktalanul soron kívüli vizsgálatot kezdeményezni az alkalmasságot első fokon vizsgáló vagy a 7. § (3) bekezdése szerinti szervnél.
(2) Az (1) bekezdésen túl a Magyar Honvédség állományában szolgálatot teljesítő vagy ott munkaviszonyban álló személy soron kívüli alkalmasság vizsgálatát az Állami Egészségügyi Központ orvosa, valamint a Magyar Honvédség csapatorvosa a Magyar Honvédség Közegészségügyi-Járványügyi Szolgálat honvédtisztifőorvosán keresztül is kezdeményezheti.
21. § (1) A 20. § alapján minden orvosnak kezdeményeznie kell a soron kívüli egészségi alkalmassági vizsgálatot, ha az általa vizsgált személynél
a) elmebetegséget vagy annak maradványállapotát;
b) bármely eredetű tudatzavart;
c) epilepsziás tüneteket;
d) forgalomban való részvételt befolyásoló látás vagy hallászavart;
e) a mozgásképesség és összerendezettség ismétlődő vagy tartós zavarát;
f) alkoholelvonó kezelést;
g) kábítószerfüggőséget
állapított meg.
(2) Az (1) bekezdés szerint kell eljárni abban az esetben is, ha a közúti járművezetőnél az egészségkárosodás mértékére vonatkozóan szakértői vizsgálatot végeztek, és olyan állapotot, betegséget észleltek, amely a közúti járművezetésre való egészségi alkalmasságát kérdésessé teszi.
(3) Ha az orvos a közúti járművezeténél olyan betegséget vagy állapotot észlel, vagy ha a részére olyan gyógyszert rendel, amelynek hatása vagy mellékhatása a biztonságos közúti járművezetést átmenetileg veszélyezteti és annak bejelentése nem kötelező, köteles felhívni a közúti járművezető figyelmét arra, hogy állapotának javulásáig közúti járművet ne vezessen.
22. § Az egészségi alkalmasság másodfokú véleményezésében nem vehet részt az az orvos, illetőleg szakértő, aki a kérelmező személy egészségi alkalmassági vizsgálatát első fokon végezte vagy abban közreműködött.