Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 6630/2009 számú ügyben

Előadó: dr. Hajas Barnabás
Az eljárás megindulása
A Nemzeti Munkáspárt elnöke a rendőrség a gyülekezési jogról szóló 1989. évi III. törvény (Gytv.) hatálya alá tartozó rendezvények bejelentésének kezelésével kapcsolatos gyakorlata miatt fordult hivatalomhoz. Beadványában a Budapesti Rendőr-főkapitányság, a Győri Rendőrkapitányság, valamint a Tatai Rendőrkapitányság eljárását sérelmezte. A panasz alapján több alapvető joggal összefüggő visszásság gyanúja is felmerült, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot indítottam. Ennek eredményes lefolytatása érdekében az országos rendőrfőkapitánytól tájékoztatást, valamint az iratok megküldését kértem.

A megállapított tényállás
Az országos rendőrfőkapitánytól kapott tájékoztatás szerint a panaszos, az általa képviselt szervezet nevében, az elmúlt év során összesen tíz alkalommal jelentett be a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényt. Ezek közül a Győri Rendőrkapitányság két bejelentést tudomásul vett, a BRFK három, a Győri Rendőrkapitányág négy, a Tatai Rendőrkapitányság pedig egy esetben – mindannyiszor arra hivatkozva, hogy a közlekedés más útvonalon nem biztosítható – megtiltotta a rendezvény adott helyen és időben történő megtartását. A Tatai Rendőrkapitányság határozata kivételével valamennyi esetben kezdeményezték a határozat bírósági felülvizsgálatát.
A panaszos által képviselt szervezet nevében 2009. augusztus 24-én 1975/09. ált oktatószámon jelentettek be egy, a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényt. A bejelentés átvételéről a rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló 15/1990. (V. 14.) BM rendelet (a továbbiakban: BMr.) 2. § (6) bekezdése első mondata értelmében – bárminemű ügyszám feltüntetéáse nélkül – igazolást állítottak ki. A bejelentővel a rendőrség nem folytatott egyeztetést. Tata rendőrkapitánya a rendezvényt a Gytv. 8. § (1) bekezdésének második fordulata („a közlekedés más útvonalon nem biztosítható”) alapján 1975-2/2009. ált. számú határozatában tiltotta meg. A határozat indokolása szerint beszerezték a Tatai Rendőrkapitányság Közrendvédelmi és Közlekedésrendészeti Osztályának 1975-1/2009. ált. számú szakvéleményét, amelyet azonban – kifejezett kérésem ellenére – vizsgálatom során nem bocsátottak a rendelkezésemre. 
A határozat indokolása szerint a bejelentett rendezvény kiindulási pontja gépjárművel a város forgalmas főutcáján keresztül közelíthető meg. „Összefoglalva megállíptható, hogy a rendezvény megtartása súlyosan zavarná a közlekedés rendjét, nagyfokú torlódáshoz veztetne, amely a távolsági és helyi tömegközlekedést is figyelembe véve, rendőri intézkedésekkel sem lenne megszüntethető. A tömegközlekedési közúti járműforgalom ellehetetlenítése nemcsak a város, hanem a kistérség közlekedésére is rendkívül kedvezőtlen hatással lenne, tekintettel az 1. számú főút érintettségére. A közlekedő járművek elterelése más útvonalra nem lehetséges, a közlekedés más útvonalon nem biztosítható. Kijelenthető, hogy a rendezvény megtartásához kapcsolódó társadalmi érdek nem áll arányban az általa okozott nehézségekkel, károkkal.”
A határozat azonban a rendezvény közlekedésre gyakorlat hatásával kapcsolatban konkrétumot, így különösen az érintett járműegységek, gyalogosok számát, közösségi közlekedési viszonylatokat nem tartalmazta.
A határozat indokolása – a rendezvény megtiltása szempontjából irreleváns módon, más rendőri szervek áltak hozott tiltó határozatokkal megyegyezően – terjedelmesen ismerteti a rendőrség meg nem tiltott rendezvények megtartása során ellátandó feladatát, valamint a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezménynek gyülekezési jogra vonatkozó rendelkezéseit, valamint a gyülekezési jog korlátozásának néhány indokát. Ennek keretében kifejti, hogy „az Egyezségokmány, valamint az Egyezmény egyaránt deklarálják a békés célú gyülekezés szabadságát, azonban egyik nemzetközi szerződés sem rögzíti ezen jogok korlátozhatatlanságát. Az Egyezségokmány a korlátozást lehetővé teszi az állam biztonsága, a közbiztonság és a közrend, illetőleg a közegészség, a közerkölcs vagy mások jogai és szabadsága védelme érdekében, az Egyezmény pedig a nemzetbiztonság vagy közbiztonság, a zavargás vagy bűnözés megakadályozása, a közegészség, az erkölcsök, illetőleg mások jogai és szabadásága védelme érdekében biztosítja a békés célú gyülekezés korlátozásának jogát.” 
Az indokolás – a Párizsi békeszerződésre, valamint az alapján a fasiszta, vagy fasiszta jellegű szervezetekkel szembeni fellépés kötelezettségére történő hivatkozással – önmagában közrendbe ütközőnek minősítette a Nemzeti Munkáspárt rendezvényének megtartását.

Érintett alapvető jogok
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)
– az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása az állam elsőrendű kötelessége”.)
– a békés gyülekezéshez való jog (Alkotmány 62. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri a békés gyülekezés jogát és biztosítja annak szabad gyakorlását.”)
– hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. § (1) „A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”)

Megállapításaim
I. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
A vizsgálattal érintett Budapesti Rendőr-főkapitányság az Obtv. 29. § (1) d) pontja szerinti rendvédelmi szerv, így tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
Hasonlóan az OBH 2452/2008. sz. jelentésemhez, arra is fel kívánom hívni a figyelmet, hogy az Rtv. preambuluma célként fogalmazza meg „a Magyar Köztársaság Alkotmányának és nemzetközi jogi kötelezettségeinek, valamint a jogállamiság követelményeinek megfelelően működő Rendőrség kialakítás[át]”. Az Rtv. 2. § (1) bekezdése második mondata szerint „A Rendőrség tiszteletben tartja és védelmezi az emberi méltóságot, óvja az ember jogait.” 

II. Az Obtv. 17. § (5) bekezdése értelmében az országgyűlési biztos nem járhat el olyan ügyben, amelyben a határozat felülvizsgálata iránt bírósági eljárás indult, vagy amelyben jogerős bírósági határozat született. Mindezek alapján a Tata Rendőrkapitányságon tett bejelentés nyomán indult eljárás kivételével a rendőrség sérelmezett döntéseit nem vizsgálhattam.

III. 1. Amint arra az AJB 6021/2009 számú jelentésemben is rámutattam, a Gytv. 8. § (1) és (3) bekezdése értelmében a rendőrség arra irányuló eljárására, hogy fennállnak-e a rendezvény adott helyen és időben történő megtiltásának feltételei, a közigazgatási hatósági eljárás általános szabályai az irányadók. A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 3. § (2) bekezdése szerint a közigazgatási hatóság hivatalból állapítja meg a tényállást. 
Ugyan a Gytv. nem határoz meg a tényállás tisztázásával kapcsolatos különös szabályokat, a rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló 15/1990. (V. 14.) BM rendelet (a továbbiakban: BMr.) sajátos bizonyítási eszközök alkalmazását írják elő.
Nem igényel különösebb bizonyítást, hogy a közlekedés más útvonalon való biztosíthatósága alapvetően szakkérdés. A BMr. szerint azon szolgálati ágak vezetői, „akiknek szakvéleménye szükséges annak eldöntéséhez, hogy a tervezett rendezvény megtartása nem ütközik-e a [Gytv.] valamelyik rendelkezésébe, illetőleg nem szükséges-e a [Gytv.] 8. §-a (1) bekezdésének alkalmazása” a rendezvény megtartásával kapcsolatos szakvéleményeket a lehető legrövidebb időn, de legkésőbb 24 órán belül, írásban közlik a közbiztonsági szerv vezetőjével. (BMr. 4. § (3)-(4) bekezdései) Ez a gyakorlatban általában úgy történik, hogy a rendőrség közrendvédelmi szervezeti egysége a közlekedési szervezeti egységet kéri fel „szakvélemény készítésére”, amely a gyakorlatban egy, demonstrációval érintett területre vonatkozó közlekedési hatástanulmány. Ez a „szakvélemény” tartalmazza, hogy a közösségi közlekedés más útvonalra átterelhető-e, hogy mekkora az áteresztő képessége annak a területnek, csomópontnak, útkereszteződésnek, amit érint a demonstráció, mennyiben érinti az egyéni közlekedőket, vagy, hogyha járdán kívánnak demonstrálni, akkor ez a gyalogos forgalmat mennyiben akadályozza. Nem veszélyes-e ez, pl. a gyalogosoknak le kell-e lépni az úttestre, az autók közé.
Igaz ugyan, hogy a BMr. hivatkozott rendelkezései szakvéleményről szólnak, azonban a különböző szolgálati ágak együttműködése – lévén ugyanannak a hatóságnak különböző szervezeti egységei – semmiképp nem tekinthető szakértői tevékenységnek, így az annak eredményeként létrejövő dokumentum sem tekinthető szakvéleménynek. A Ket. 58. § (1) bekezdése szerint szakértőt kell meghallgatni vagy szakértői véleményt kell kérni, ha az eljáró hatóság nem rendelkezik megfelelő szakértelemmel. Ugyanazon rendőrkapitányság különböző (ad absurdum ugyanazon) szervezeti egységei esetén az eljáró hatóság fogalmilag kell, rendelkezzen a megfelelő szakértelemmel, ellenkező esetben ugyanis nem a közlekedési szolgálati ágtól, hanem szakértőtől kellene a szükséges szakértői véleményt beszerezni.
Mindezekre tekintettel – az AJB 6021/2009 sz. jelentésemben foglaltakkal egyezően –megállapítottam, hogy a BMr. „szakvélemény” beszerzésére vonatkozó szabályai ellentétesek a Ket. 58. §-ával, a BMr. 4. § (5) bekezdésének „közlekedés rendjének aránytalan sérelme” fordulat pedig a Gytv. 8. §-ában meghatározott megtiltási okkal („a közlekedés más útvonalon nem biztosítható”), ezért az a jogszabály felesleges rendelkezésére visszavezethető okból – a jogforrási hierarchia megsértése miatt – jogállamiság elvével összefüggő visszásságot okoz.
2. Ezt követően azt vizsgáltam meg, hogy a Tatai Rendőrkapitányság a bejelentést követően miként tett eleget tényállás-tisztázási kötelezettségének. 
A rendelkezésemre bocsátott iratok között nem volt a közlekedésbiztonsági „szakvélemény” fellelhető. Emellett a határozat tartalma alapján is arra lehet következtetni, hogy nem készült olyan elemzés, amely a rendezvénnyel érintett terület gyalogos-, közúti-, vagy közösségi közlekedésre gyakorolt hatását vizsgálta volna, és amely alapján Tata rendőrkapitánya megalapozottan hozhatta volna meg a döntését. 
Annak ellenére, hogy ezt a BMr. is kifejezetten lehetővé teszi, nem került sor a bejelentővel folytatott egyeztetésre sem, pedig az alkalmas lett volna arra, hogy feltárja a rendezvény helyszínétől távolabb a közlekedésre gyakorolt hatásokat. 
Tekintettel arra, hogy a rendezvény megtiltását megelőzően Tata rendőrkapitánya – a Ket. és a BMr. kifejezett előírása ellenére – nem tisztázta a tényállást, a jogállamiság elvével, valamint az abból fakadó tisztességes eljárás követelményével, továbbá a gyülekezési joggal összefüggő visszásságot okozott.

IV. 1. A rendezvény megtartását megtiltó határozat indokolása értelmében a rendőrkapitány szerint kijelenthető, hogy a rendezvény megtartásához kapcsolódó társadalmi érdek nem áll arányban az általa okozott nehézségekkel, károkkal.
Indokolt rámutatni arra, hogy a rendőrségnek nincsen törvényi felhatalmazása – emellett az ennek megítéléséhez szükséges ismeretekkel sem feltétlenül rendelkezik – sem annak megítélésére, sem pedig értékelésére, hogy egy rendezvény megtartásához fűződik-e (illetve mekkora) társadalmi érdek. 
A 30/1992. (V. 26.) AB határozat azt is kifejti, hogy „[a] szabad véleménynyilvánításhoz való jog a fentiek szerint nem csupán alapvető alanyi jog, hanem e jog objektív, intézményes oldalának elismerése egyben a közvélemény, mint alapvető politikai intézmény garantálását is jelenti. A szabad véleménynyilvánítás jogának kitüntetett szerepe ugyan nem vezet arra, hogy ez a jog – az élethez vagy az emberi méltósághoz való joghoz hasonlóan – korlátozhatatlan lenne, de mindenképpen azzal jár, hogy a szabad véleménynyilvánításhoz való jognak valójában igen kevés joggal szemben kell csak engednie, azaz a véleményszabadságot korlátozó törvényeket megszorítóan kell értelmezni. A vélemény szabadságával szemben mérlegelendő korlátozó törvénynek nagyobb a súlya, ha közvetlenül másik alanyi alapjog érvényesítésére és védelmére szolgál, kisebb, ha ilyen jogokat csakis mögöttesen, valamely »intézmény« közvetítésével véd, s legkisebb, ha csupán valamely elvont érték önmagában a tárgya (pl. a köznyugalom).”
A szabad véleménynyilvánításhoz való jog, mint a kommunikációs jogok „anyajoga” a véleményt annak érték és igazságtartalmára tekintet nélkül védi. Egyedül ez felel meg az Alkotmány ideológiai semlegességének. Az Alkotmánybíróság alaphatározatában kiemelte, hogy a véleménynyilvánítás szabadságának csak külső korlátai vannak; amíg viszont egy alkotmányosan meghúzott külső korlátba – másik alapvető jog és szabadság védelme, vagy érvényesülése, illetve egyéb alkotmányos érték védelme – nem ütközik, maga a véleménynyilvánítás lehetősége és ténye védett, annak tartalmára tekintet nélkül. Vagyis az egyéni véleménynyilvánítás, a saját törvényei szerint kialakuló közvélemény, és ezekkel kölcsönhatásban a minél szélesebb tájékozottságra épülő egyéni véleményalkotás lehetősége az, ami alkotmányos védelmet élvez. Az Alkotmány a szabad kommunikációt – az egyéni magatartást és a társadalmi folyamatot – biztosítja, s nem annak tartalmára vonatkozik a szabad véleménynyilvánítás alapjoga. Ebben a processzusban helye van minden véleménynek, jónak és károsnak, kellemesnek és sértőnek egyaránt, különösen azért, mert maga a vélemény minősítése is e folyamat terméke. E tételek a véleménynyilvánítási szabadságon túl, valamennyi kommunikációs jog esetében érvényesek.
Mivel mindezek szerint a gyülekezési jogra, mint kommunikációs jogra is vonatkozik, hogy érték- vagy igazságtartalmától függetlenül áll védelem alatt, a Rendőrség tehát semmilyen módon nem minősítheti a bejelentő (szervező) szándékát, azt, hogy a bejelentés mire „irányul”, azt pedig különösen nem, hogy azt mennyire tartja értékesnek. A 75/2008. (V.29.) AB határozat kifejezetten utal az ún. tartalmi semlegesség követelményére. „A véleménynyilvánítás szabadságának külső korlátai vannak csak; amíg egy ilyen alkotmányosan meghúzott külső korlátba nem ütközik, maga a véleménynyilvánítás lehetősége és ténye védett, annak tartalmára tekintet nélkül.” Az AB szerint a tartalmi semlegesség elvéből következően nem vehetők figyelembe a Gytv. 8. § (1) bekezdésében foglaltakon kívüli, a rendezvényen megjelenő közlés tartalmára vonatkozó megfontolások. A Rendőrségnek – amennyiben szükséges – minden bejelentett és tudomásul vett rendezvényt megfelelő erőkkel biztosítania kell, céljától, időtartamától vagy éppen a résztvevők létszámtól függetlenül azonos módon, a diszkrimináció tilalmát szem előtt tartva. Éppen a szigorú, objektív feltételek megléte és a taxatíve meghatározott rendőrségi döntési lehetőségek (tudomásul vétel, megtiltás) miatt van szó bejelentésről, nem pedig engedélyezésről, amely során a hatóságnak jóval tágabb mérlegelési lehetősége lenne.
Demokratikus jogállamokban azonban az ilyen helyzetekre nem az az adekvát válasz, hogy a rendőrségnek kell a rendezvény (céljának, külsőségeinek stb.) tartalmi vizsgálatát elvégezni, hanem mindazok, akik az adott gyülekezés miatt megbotránkoznak, vagy riadalmat éreznek, véleménynyilvánítási joguk, valamint – hangsúlyozottan békés – gyülekezési joguk gyakorlásával fejezik ki ellenvéleményüket. A jogállamiság programja ugyanis nem valósítható meg a különböző – adott esetben markánsan eltérő – véleményű személyek, vagy csoportok közötti intenzív kommunikáció nélkül! 
Mindezekre tekintettel megállíptottam, hogy a tatai rendőrkapitány azzal, hogy határozatában a rendezvény társadalmi hasznosságát értékelte, a békés gyülekezéshez való joggal összefüggő visszásságot okozott.
2. A rendőrség a rendezvényt szervező szervezetet, és rendezvényét fasiszta jellegűnek minősítette határozatában. Ezzel pedig ugyacsak olyan szempontokat mérlegelt, amelyre a Gytv.-ben kapott felhatalmazása – éppen az Alkotmány ideológiai semlegessége okán – bizonyosan nem terjed ki. Indokolt ezzel kapcsolatban kiemelni, hogy mindaddig, amíg az ügyészség keresete nyomán a bíróság egy szervezetet – mivel annak tevékenysége a hatalom erőszakos megszerzésére vagy gyakorlására, illetőleg kizárólagos birtoklására irányul, vagy bűncselekményt, bűncselekmény elkövetésére való felhívást valósít meg, vagy mások jogainak és szabadságának sérelmével jár – fel nem oszlat, annak célkitűzéseit, jellegét a rendőrség a rendezvény bejelentésének elbírálása során nem értékelheti. Még ha a gyülekezés bejelentését elbíráló illetékes rendőrkapitány úgy is ítéli meg, hogy a rendezvényt szervező szervezetet álláspontja szerint fel kellene oszlatni, a tudomásulvétel, vagy megtiltás során nincs lehetősége e körülményt mérlegelni. Ilyen esetekben az ügyészségnek tehet javaslatot arra, hogy terjesszen elő a szervezet bírósági feloszlatása iránt keresetet. A jelen ügyben eljáró rendőrkapitány ezt nem tette meg. (Egy másik rendőri vezető egy hónappal később igen, azonban a szervezet feloszlatása iránti kereset előterjesztésére az illetékes főügyészség nem látott törvényes indokot.)
3. Az utóbbi időben több olyan rendőrségi határozattal találkoztam, amelyek közvetlenül az Egyezségokmány és Egyezmény azon rendelkezéseire hivatkoztak, amelyek lehetővé teszik a gyülekezési jog korlátozását. Sajnálatos módon e nemzetközi jogi dokumentumok rendelkezéseinek értelmezése során egyfajta szelektív értelmezést tapasztaltam: a határozatot hozó rendőri vezető a közrendre, közérdekre stb. hivatkozással való korlátozás lehetőségére hivatkozik ugyan, azonban nagyvonalúan megfeledkezik arról, hogy e korlátozásokat törvényben kell megállapítani, azok ugyanis nem lehetnek diszkrecionális jogértelmezés tárgyai! Nyomatékosan felhívom a figyelmet arra, hogy a Gytv. – a törvényalkotó által szükségesnek és elégségesnek tartott mértékben – a nemzetközi dokumentumokban foglaltak szerint, az azokban kapott felhatalmazás terjedelmén belül zártfajúan meghatározta a magyar hatóságok által alkalmazható korlátozások körét, vagyis azokat – törvénymódosítás nélkül – senki sem terjesztheti ki. Hangsúlyozni kívánom, hogy a Gytv. nem ismeri a rendezvény megtartásának közrendvédelmi okokból történő megtiltását!
4. A rendezvény megtartását megtiltó határozat indokolásában olyan elemek is megjelennek, amelyek Gytv. 8. § (1) bekezdésére hivatkozva meghozott döntést megalapozó tényálláson (a rendezvény népképviseleti szervek, vagy a bíróság működését súlyosan megzavarja, esetleg a közlekedés más útvonalon nem biztosítható) kívül további, a Gytv. és a BMr. szerint nem értékelhető megtiltási okokat alátámasztó tényállási elemekre és érvekre hivatkoznak. Mindez azt a látszatot kelt(het)i, hogy a rendezvény megtiltására valójában nem az abban megjelölt ok, hanem valamely más – a bejelentés elbírálása során Gytv. szerint nem értékelhető – ok miatt került sor. Összegezve tehát az indokolásból – az abban szereplő szerteágazó, esetenként oda nem illő hivatkozások miatt – nem derül ki a megállapított tényállás, és nem állapítható meg az sem, hogy valóban alapos volt-e a tényállás tisztázása, ezért a határozat nem hathatott a szükséges (a rendezvény megtiltását alátámasztó) meggyőző erővel.
A 2-4. pontokban leírtak alapján megállapítottam, hogy a tatai rendőrkapitány azzal, hogy határozata meghozatala során, a Gytv. szerinti megtiltási okokon túlmutató, hatáskörébe nem tartozó kérdéseket is értékelt, a jogállamiság elvével, a tisztességes eljáráshoz való joggal, valamint a békés gyülekezéshez való joggal összefüggő visszásságot okozott.
V. Meggyőződésem, ha a politikum elkötelezett az Alkotmány alapértékei mellett, és következetesen megnyilvánul a kirekesztő nézetekkel szemben, akkor kifejezésre juttatja, hogy minden megsértett csoporthoz tartozó megfelelő támogatást és védelmet kap a politikai közösségtől. Ilyen környezetben a gyűlölet, a megvetés és az ellenérzés hangjai elszigetelődnek, jelentéktelenné válnak és nem képesek jogsérelmet okozni.
A gyülekezési jog biztosításával kapcsolatos rendőrségi intézkedések megítélése során azonban kizárólag alapjogi és rendőrszakmai szempontok vehetőek figyelembe. Mindezt azért indokolt megjegyezni, mert az egyes rendezvények bejelentésének elbírálása előtt, annak remélt, vagy kívánt eredményére vonatkozó nyilatkozatokban megfogalmazott, vagy vélt elvárások bizonytalan jogalkalmazási kényszerhelyzetbe hozzák rendőrséget, amely egyfelől a jogi szempontokon túlmutató megfelelési kényszer kialakulásához vezethet, másfelől számos további alapvető joggal összefüggő visszásság veszélyét hordozza magában.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alapvető joggal összefüggő visszásságok orvoslása, jövőbeni megelőzése, valamint az országosan egységes jogalkalmazás érdekében
1. az Obtv. 25. §-a alapján javaslom az igazságügyi és rendészeti miniszternek, hogy a rendezvények rendjének biztosításával kapcsolatos rendőri feladatokról szóló 15/1990. (V. 14.) BM rendelet módosításával biztosítsa, hogy az
a./ megfeleljen a Gytv. rendelkezéseinek
b./ ne legyen ellentétes a Ket. rendelkezéseivel.
2. az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket arra, hogy az érintett rendőri szervek
a./ a jövőben a rendezvény bejelentését követően minden esetben teljeskörűen tisztázzák a tényállást; 
b./ kizárólag olyan körülményeket értékeljenek a rendezvény bejelentésének elbírálása során, amelyeket a Gytv. 8. § (1) bekezédésében meghatározott megtiltási okok fenállásához szükségesek, ennek során pedig tartózkodjanak
i./ a rendezvény társadalmi hasznosságának megítélésétől, továbbá
ii./ a Gytv.-ben nem nevesített megtiltási okokra való hivatkozásától.

Budapest, 2009. november 25.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.