Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 5709/2009. számú ügyben

Előadó: dr. Gurbai Sándor
Az eljárás megindulása
A fogyatékossággal élő panaszos, mint a Mozgáskorlátozottak Egyesületeinek Országos Szövetsége rehabilitációs megbízottja panasszal fordult hozzám. Azt sérelmezte, hogy a Doxilek kapszula, valamint az azonos hatóanyag-tartalmú Doxium kapszula, illetve tabletta társadalombiztosítási támogatását megvonták és a készítményeket 2009. július 1-jei hatállyal az OEP által vezetett Publikus Gyógyszertörzsből is törölték.
Tekintettel arra, hogy a törzskönyvezett gyógyszerek és a különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszerek társadalombiztosítási támogatásba való befogadásának szempontjairól és a befogadás vagy a támogatás megváltoztatásáról szóló 32/2004. (IV. 26.) ESzCsM rendeletet módosító 6/2009. (III. 20.) EüM rendelet értelmében a calcium dobesilate hatóanyag-tartalmú készítmények (Doxilek, Doxium) támogatását megvonták, és az ezeket helyettesítő, azonos hatóanyag-tartalmú támogatott gyógyszerek sem hozzáférhetőek, így az ezen készítményeket használó, jellemzően alacsony jövedelmű betegeknek, fogyatékossággal élő személyeknek – különös tekintettel a közgyógyellátási igazolvánnyal rendelkezőkre – az intézkedés következtében komoly problémákkal kell szembenézniük.
A panasz alapján felmerült az érintett betegek, fogyatékossággal élő személyek alapvető jogaival kapcsolatos visszásság gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam, melynek során tájékoztatást kértem az egészségügyi minisztertől.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosaként általában is, de 2009-ben a „Méltóképpen, másképp” elnevezésű projekt keretében kiemelt figyelmet fordítok a fogyatékossággal élő emberek nehéz, sokszor kiszolgáltatott helyzetének enyhítésére, az alapvető jogaiknak, így elsősorban az emberi méltósághoz való joguk érvényesülésének a vizsgálatára, valamint a jogtudatosítás és a jogismeret szélesítésére úgy a fogyatékossággal élők, mint a társadalom ép tagjai körében.

Érintett alkotmányos jogok
A jogállamiság és jogbiztonság elve: A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. (Alkotmány 2. § (1) bek.)
Az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége: A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége. (Alkotmány 8. § (1) bek.)
Az emberi méltósághoz való jog: A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. (Alkotmány 54. § (1) bek.)
Esélyegyenlőség elve: A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.” (Alkotmány 70/A. § (3) bek.)
A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog: A Magyar Köztársaság területén élőknek joguk van a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez. Ezt a jogot a Magyar Köztársaság (…) az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésével (…) valósítja meg. (Alkotmány 70/D. § (1) és (2) bek.)
A szociális biztonsághoz való jog: A Magyar Köztársaság állampolgárainak joguk van a szociális biztonsághoz; öregség, betegség, rokkantság, özvegység, árvaság és önhibájukon kívül bekövetkezett munkanélküliség esetén a megélhetésükhöz szükséges ellátásra jogosultak. A Magyar Köztársaság az ellátáshoz való jogot a társadalombiztosítás útján és a szociális intézmények rendszerével valósítja meg. (Alkotmány 70/E. § (1) és (2) bek.)

Alkalmazott jogszabályok
A biztonságos és gazdaságos gyógyszer- és gyógyászatisegédeszköz-ellátás, valamint a gyógyszerforgalmazás általános szabályairól szóló 2006. évi XCVIII. törvény
A kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény
A Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről szóló 2007. évi XCII. törvény
A fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény
A törzskönyvezett gyógyszerek és a különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszerek társadalombiztosítási támogatásba való befogadásának szempontjairól és a befogadás vagy a támogatás megváltoztatásáról szóló 32/2004. (IV. 26.) ESzCsM rendelet
A törzskönyvezett gyógyszerek és a különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszerek társadalombiztosítási támogatásba való befogadásának szempontjairól és a befogadás vagy a támogatás megváltoztatásáról szóló 32/2004. (IV. 26.) ESzCsM rendelet módosításáról szóló 6/2009. (III. 20.) EüM rendelet

A megállapított tényállás
A panaszos, a beadványához csatolt – a Fővárosi Önkormányzat Szent János Kórháza és Észak-budai Egyesített Kórházai (1125 Budapest, Diós árok 1-3) szemészeti szakrendelésén kiállított – orvosi igazolás tanúsága szerint diabeteses, emiatt Doxilek kapszulát szed közgyógyellátás keretében felírva. Az igazolás kitér arra, hogy „ez a készítmény és ennek equivalens gyógyszerei kikerültek a támogatott gyógyszerek listájáról, a beteg a készítményt megfizetni nem tudja, így ennek szedéséről kénytelen lemondani. A diabeteses vasculopathia megelőzésére illetve progressziójának csökkentésére más gyógyszer jelenleg nem áll rendelkezésre.”
Tekintettel arra, hogy a Doxilek kapszula, valamint az azonos hatóanyag-tartalmú Doxium kapszula, illetve tabletta társadalombiztosítási támogatásának megvonásával kapcsolatos szabályozás kialakításában az Egészségügyi Minisztérium a kompetens, megkerestem az egészségügyi minisztert, aki válaszában arról tájékoztatott, hogy a biztonságos és gazdaságos gyógyszer- és gyógyászatisegédeszköz-ellátás, valamint a gyógyszerforgalmazás általános szabályairól szóló 2006. évi XCVIII. törvény (továbbiakban: Gyftv.) 22. § c) pontja többek között arról rendelkezik, hogy egy gyógyszer társadalombiztosítási támogatásban akkor részesíthető, amennyiben az adott gyógyszer felhasználásának költséghatékonysága igazolt.
A miniszter a válaszában hivatkozott a törzskönyvezett gyógyszerek és a különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszerek társadalombiztosítási támogatásba való befogadásának szempontjairól és a befogadás vagy a támogatás megváltoztatásáról szóló 32/2004. (IV. 26.) ESzCsM rendelet 3. §-ára, melynek értelmében a gyógyszerek Egészségbiztosítási Alapból (továbbiakban: E. Alap) történő támogatásáról és a támogatási feltételek meghatározásáról szóló döntés és a döntés-előkészítés során különböző egészségpolitikai alapelveket kell érvényesíteni. Ezen alapelvek közül a miniszter kiemelte a Magyar Köztársaság éves költségvetéséről szóló törvényben az E. Alapra meghatározott költségvetési keretének figyelembe vételét, valamint annak biztosítását, hogy a gyógyszerek befogadásának költségvetési hatásai hosszú távon tervezhetőek, kiszámíthatóak és finanszírozhatóak legyenek.
A gyógyszerek társadalombiztosítási támogatásba való befogadásánál a Gyftv. által előírt költséghatékonyságnak abban van nagy szerepe, hogy – az E. Alapra meghatározott költségvetési keretre való tekintettel – a legnagyobb egészség-nyereséget jelentő gyógyszeres kezelések a magyar állampolgárok számára minél szélesebb körben elérhetőek legyenek.
Arra való tekintettel, hogy a calcium dobesilate hatóanyag-tartalmú gyógyszerkészítmények esetén a költséghatékonyság nem bizonyított, ezen készítmények társadalombiztosítási támogatása megszüntetésre került.
Azzal kapcsolatosan, hogy a gyógyszer elhagyásának súlyos következményei lehetnek, a miniszter kifejtette, hogy ez összetett etiológiai tényezők függvénye, és hangsúlyozta, hogy egyéb – gyógyszeres – terápiás lehetőségek is rendelkezésre állnak, ezért az Alkotmányban foglalt lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog nem sérül.
Végezetül a miniszter kiemelte, hogy az egészségbiztosító – az E. Alap költségvetésében meghatározott keretek között – méltányosságból társadalombiztosítási támogatással nem rendelkező allopátiás gyógyszer árához támogatást nyújthat.

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
A vizsgálattal érintett OEP az Obtv. 29. § (1) bekezdés a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szerv, így tevékenységének, illetve jelen esetben a calcium dobesilate hatóanyag-tartalmú készítményeknek az OEP által vezetett Publikus Gyógyszertörzsből való törlése következményeként a tevékenysége hiányának vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik.

2. Az ügy érdeme tekintetében
A miniszter válaszával, különösen is a calcium dobesilate hatóanyag-tartalmú gyógyszerkészítmények költséghatékonyságára vonatkozó megállapításaival, valamint a Magyar Köztársaság éves költségvetéséről szóló törvényben az E. Alapra meghatározott költségvetési keret figyelembevételének hangsúlyozásával összefüggésben kialakított álláspontom szerint, az állam a megszorítások során is köteles az alkotmányos jogok érvényesülésére különös hangsúlyt fektetni és a rászorulók, a betegek, fogyatékossággal élők, a szegények, a társadalom perifériájára szorultak érdekeit, életkörülményeinek sajátosságait maximálisan figyelembe venni.

I. Az Alkotmánybíróság az állam objektív intézményvédelmi kötelezettségének koncepcióját a 64/1991. (XII. 17.) AB határozatában fogalmazta meg, kifejtve, hogy az Alkotmány 8. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok tiszteletben tartására és védelmére vonatkozó állami kötelezettség nem merül ki abban, hogy az államnak tartózkodnia kell a jogok megsértésétől, hanem magában foglalja azt is, hogy gondoskodnia kell az érvényesülésükhöz szükséges feltételekről. Az államnak tehát nemcsak az egyes alanyi alapjogok biztosítása a feladata, hanem – a többi alapjoggal meg lévő összefüggést értékelve – az azokkal kapcsolatos értékek és élethelyzetek önmagukban való védelme is.
Az Alkotmány „Alapvető jogok és kötelességek” című XII. fejezete pedig az 54. § (1) bekezdésében az élethez és az emberi méltósághoz való jogot nem egyszerű alapjogként, hanem olyan abszolút emberi jogként határozza meg, melytől senkit nem lehet önkényesen megfosztani, mivel a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen az emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit. (64/1991. (XII. 17.) AB határozat)
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának hivatása az alkotmányos jogok érvényesülésének elősegítése és védelme, különösen a rászorulók, a betegek, fogyatékossággal élők, szegények, a társadalom perifériájára szorultak segítése. Mivel a Doxilek és a Doxium gyógyszerkészítmények társadalombiztosítási támogatását megvonták, és az ezeket helyettesítő, azonos hatóanyag-tartalmú támogatott gyógyszerek sem hozzáférhetőek, így az ezen készítményeket használó, alacsony jövedelmű betegeknek, fogyatékossággal élő személyeknek – különös tekintettel a közgyógyellátási igazolvánnyal rendelkezőkre – az emberi méltóságuk tiszteletben tartását veszélyeztető, komoly egészségügyi problémákkal kell szembenézniük.

II. Mivel a calcium dobesilate hatóanyag-tartalmú készítmények társadalombiztosítási támogatásának megvonása felvetheti az esélyegyenlőség elvének sérelmét, fontos ezen a téren is megvizsgálni az Alkotmánybíróság gyakorlatát. Az Alkotmány 70/A. § (3) bekezdése értelmében „a Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.” Ezzel kapcsolatosan az Alkotmánybíróság kifejtette, hogy „a különböző társadalmi csoportok esélyeinek egyenlőségét nem egy-egy jogszabály, vagy állami intézkedés, hanem jogszabályok és állami intézkedések rendszere révén lehet biztosítani, illetve az állam ilyen módon járulhat hozzá az esélyegyenlőség megteremtéséhez, vagy legalábbis az egyenlőtlenségek csökkentéséhez.” (652/G/1994. AB határozat)
Ugyanakkor az 1998. évi XXVI. törvény (Fot.) Preambuluma rögzíti, hogy a fogyatékos emberek a társadalom egyenlő méltóságú, egyenrangú tagjai, akik a mindenkit megillető jogokkal és lehetőségekkel csak jelentős nehézségek árán vagy egyáltalán nem képesek élni, ezért a fogyatékos emberek hátrányainak enyhítése, esélyegyenlőségük megalapozása, illetve a társadalom szemléletmódjának alakítása érdekében az Országgyűlés megalkotta a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló törvényt, melynek alapelvei között szerepel többek között, hogy
– „az államnak, a társadalom szervezeteinek és tagjainak oly módon kell tevékenységüket végezni, hogy az ne okozhasson olyan károsodást, amely fogyatékosság kialakulásához vezet, illetve olyan körülményeket kell létrehozni, amelyben a fogyatékos emberek képesek lesznek teljesebb életre és a fogyatékosságukból fakadó terheik csökkenthetőek.” [2. § (1)]
– „a fogyatékos személyekkel kapcsolatos magatartás, tevékenység során úgy kell eljárni, hogy az a fogyatékos állapot rosszabbodását megelőzze, illetőleg annak következményeit enyhítse.” [2. § (2)]
Hasonló megfogalmazást alkalmaz az egészségügyi miniszter által is hivatkozott Gyftv. Preambulumának első mondata, amely szerint „a gyógyszerek, gyógyászati segédeszközök különleges szerepet töltenek be az egészségi állapot megőrzésében, a betegségek megelőzésében, felismerésében, illetve gyógyításában, az életminőség javításában.”
Itt kívánom megjegyezni, hogy az ENSZ Közgyűlése 2006. december 13-án elfogadta a Fogyatékossággal Élő Személyek Jogairól Szóló Egyezményt (Egyezmény), melyet a Magyar Köztársaság Országgyűlése 2007. június 25-én, a 2007. évi XCII. törvénnyel hirdetett ki. Ez az ENSZ Egyezmény 2008. május 3-án lépett hatályba, így az azt ratifikáló tagállamoknak eleget kell tenniük az abban foglalt kötelezettségeknek.
Az Egyezménynek az egészségügyről szóló 25. cikke értelmében:
„(…) A részes államok különösképpen:
a) a más személyeknek biztosítottal azonos terjedelmű, minőségű és színvonalú ingyenes vagy megengedhető árú egészségügyi ellátást és egészségügyi programokat biztosítanak…;
b) biztosítják a fogyatékossággal élő személyek számára kifejezetten fogyatékosságuk miatt szükséges egészségügyi szolgáltatásokat, beleértve a betegség korai felismerését és - szükség esetén - a beavatkozást, valamint a további fogyatékosságok előfordulásának minimalizálására és megelőzésére kialakított szolgáltatásokat, a gyermekek és idősek körében is; (…)”
Mivel a vizsgált gyógyszerek elhagyása – még ha összetett etiológiai tényezők eredményeképpen is, de – magában rejti annak kockázatát, hogy komoly egészségkárosodás, illetve fogyatékosság (vakság) lépjen fel, a gyógyszerkészítmények társadalombiztosítási támogatásának megvonása a Fot. alapelveinek és az Egyezmény 25. cikkének sérelméhez vezethet.

III. A Doxilek kapszula, valamint az azonos hatóanyag-tartalmú Doxium kapszula, illetve tabletta társadalombiztosítási támogatásának megvonása vizsgálandó a szociális biztonsághoz való jog érvényesülésével összefüggésben is, hiszen a társadalombiztosítás rendszerének elemzésére ebben körben van lehetőség. Az Alkotmánybíróság gyakorlata értelmében az „Alkotmány 70/E. §-ának (2) bekezdése alapján az állam köteles az állampolgárok megélhetéséhez szükséges ellátásra való jogának realizálása érdekében társadalombiztosítási és szociális intézményi rendszert létrehozni, fenntartani és működtetni.” (59/2006. (X. 20.) AB határozat) A 798/B/2000 AB határozatban foglaltak alapján „az Alkotmány 70/E.  §-ából nem vezethető le azonban, hogy meghatározott gyógyszerek árának egy adott szintjét az állam köteles volna a költségvetés terhére biztosítani, az állampolgároknak erre vonatkozó alanyi joga az Alkotmányból nem következik.”
A lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való alapjoggal összefüggésben a töretlen alkotmánybírósági gyakorlat szerint „a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogosultságként meghatározott alkotmányi követelmény az államnak azt az alkotmányos kötelezettségét jelenti, hogy a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez, az állam és a társadalom lehetőségeihez igazodva olyan gazdasági és jogi környezetet teremtsen, amely a legkedvezőbb feltételeket biztosítja a polgárok egészséges életmódjához és életviteléhez. E feltételeket konkretizálja egyebek között az Alkotmány 70/D. §-ának (2) bekezdésében írt rendelkezés, amely az állam kötelezettségévé teszi a megfelelő egészségügyi intézmények létesítését és az orvosi ellátás megszervezését. Az Alkotmánybíróság elvontan, általános ismérvekkel csak egészen szélső esetekre korlátozottan határozhatja meg az állami kötelezettség kritikus nagyságát, vagyis azt a szükséges minimumot, amelynek hiánya már alkotmányellenességhez vezet. A szélső eseteken túl azonban az Alkotmány 70/D. §-ának nincs alkotmányos mércéje. A lehető legmagasabb testi és lelki egészséghez való jog tehát önmagában alanyi jogként értelmezhetetlen, az az Alkotmány 70/D. § (2) bekezdésében foglalt állami kötelezettségként fogalmazódik meg. Ezen túlmenően azt is rögzítette az Alkotmánybíróság, hogy az alkotmányossági vizsgálat az Alkotmány 70/D. § (2) bekezdése körében csak arra szorítkozhat, hogy az állam eleget tesz-e az egészségügyi intézmények és az orvosi ellátás megszervezésére vonatkozó alkotmányos kötelezettségének vagy sem. Ennek egyenes következményeként a szakmai, szervezési, tudományos szempontok megítélése az alkotmányosság kérdéskörén kívül esik.” (390/B/1998 AB határozat)
A különböző gyógyszerkészítmények társadalombiztosítási támogatásának hiányából fakadóan vizsgált szociális biztonsághoz való jog, valamint a lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog sérelmével összefüggésben az alábbi ombudsmani gyakorlat bemutatása szükséges:
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az OBH 106/2000. számú ügyben tett jelentésében a panaszos azon sérelmét vizsgálta, miszerint az Alzheimer kórban szenvedő felesége kezeléséhez szükséges gyógyszer beszerzése, annak magas ára és a társadalombiztosítási támogatás hiánya miatt, valamint súlyos anyagi gondjaira tekintettel nem volt lehetséges. A biztos a jelentésben – bár a miniszter a válaszában hangsúlyozta azon alapelvet, hogy „a támogatott gyógyszerkörbe kerülő gyógyszerek a betegségek kezelésében bizonyítékokon alapuló és költséghatékony terápiát jelentsenek” – felhívta az egészségügyi miniszter figyelmét arra, hogy „az Alzheimer kórban szenvedők növekvő száma, ennek egyéni, társadalmi és szociálpolitikai aspektusa egyaránt indokolja a betegség gyógykezeléséhez szükséges gyógyszerek társadalombiztosítási támogatását.”
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az OBH 5164/2002. számú ügyben tett jelentésében szintén az Alzheimer kórban szenvedők gyógyszerár támogatásának hiányát sérelmező panasz vizsgálatával összefüggésben ismételten megkereste az illetékes – az akkori szociális és családügyi – minisztert, aki a két társadalombiztosítási támogatásban nem részesített gyógyszerkészítmény havi terápiás költségét magasnak ítélte, kiemelve, hogy „ugyanakkor a betegséget nem gyógyítja meg, csak átmenetileg lassítja az előrehaladást.” A biztos a jelentésében felhívta a figyelmet arra, hogy az Országgyűlés az Alkotmányban foglalt elvekből kiindulva, az esélyegyenlőség megteremtésének az érdekében, az állampolgárok számára az egészségük megőrzéséhez, helyreállításához és egészségi állapotuk javításához szükséges egészségügyi ellátásra alkotta meg a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvényt. A törvény általános indokolása szerint az egészségügyi ellátások hozzáférésében érzékelhető egyenlőtlenségek csökkentése az ezredvég társadalmainak általános elvárása és egyben legnagyobb kihívása. A jelentés értelmében a kérdéses gyógyszerkészítmények semmilyen társadalombiztosítási támogatásban nem részesülnek, ez pedig felveti az érintett állampolgárok Alkotmányban biztosított egészséghez való jogával, valamint szociális biztonsághoz való jogával összefüggésben a sérelem közvetlen veszélyét. Ezért a biztos „a feltárt alkotmányos visszásság jövőbeni elkerülése végett együttes ajánlást tett a szociális és családügyi miniszternek, valamint a pénzügyminiszternek, hogy a szakmai kollégiumok állásfoglalásainak a figyelembevételével vizsgálja felül az Alzheimer-kórban szenvedő betegek gyógykezeléséthez szükséges gyógyszerkészítmények támogatásának a lehetőségét.”
Az OBH 1655/2004. számú ügyben az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az Országos Egészségbiztosítási Pénztár által nem finanszírozott Eloxatin nevű gyógyszerrel kapcsolatos vizsgálat során felhívta a figyelmet arra, hogy az egészséghez való jog nem merül ki abban, hogy egy betegség gyógyítható, avagy nem, illetve, hogy mely stádiumában, mekkora hatékonysággal és milyen feltételekkel, esélyekkel gyógyítható. Az egészséghez való jog ennél lényegesen szélesebb tartalommal bír. Így a betegnek nem csupán a fájdalmainak csillapításához van joga, hanem a betegség kialakulásának vagy kiújulásának megakadályozásához, állapota stabilizálásához, rosszabbodásának a lassításához, mindez pedig, nem csupán orvosszakmai kérdés, hanem az egyének individuális döntéseinek, személyi és vagyoni autonómiájának és tényleges lehetőségeinek a függvénye is. A jelentés megállapítja, hogy mivel „egyfelől az állampolgárok vagyoni helyzete tekintetében jelentős a különbség, másfelől ismert az AB határozatban rögzített állami teherbíró képesség határa az ellátások terjedelmében, fokozott az elvárás és a követelmény az állammal szemben a súlyos betegségek utókezelése, illetve a betegség kiújulásának megelőzése terén. Az ilyen súlyos határesetekben különösen fontos az élethez és emberi méltósághoz való jog alkotmányos rangjának megfelelő, etikus és társadalmilag helyeselt támogatási (OEP finanszírozási) rangsor felállítása, alkalmazása, illetve az eseti engedélyezés és az egyedi méltányosság gyakorlási lehetőségének szélesebb körű biztosítása.”

IV. A miniszter a válaszlevelében hangsúlyozta azon lehetőséget, miszerint az egészségbiztosító – az E. Alap költségvetésében meghatározott keretek között – méltányosságból társadalombiztosítási támogatással nem rendelkező allopátiás gyógyszer árához támogatást nyújthat. Az egyedi méltányosság lehetőségéről a panaszos nem rendelkezett ismerettel, azonban tájékoztatásunkat követően megpróbálta ezen lehetőség igénybevételét. Ezt követően az eljárást hosszadalmasnak és bonyolultnak találta, valamint sérelmezte az Országos Egészségbiztosítási Pénztár azon tájékoztatását, miszerint ún. egyedi méltányosságra nem jogosult, ugyanis alanyi jogon kapja a maximális összegű közgyógyellátást.
Ezzel kapcsolatosan rövid úton megkerestem az OEP illetékes szakmai főosztályát, ahol egyrészt megerősítették a panaszos által kapott információt, másrészt a Doxilekkel kapcsolatosan arról tájékoztattak, hogy mivel korábban ez a készítmény társadalombiztosítási támogatásban részesült, azonban kikerült a támogatott gyógyszerek köréből, ebben az esetben egyedi méltányosságot nem alkalmaznak.
Ezen gyakorlattal szemben, a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény 26. § (1) c) pontja értelmében:	
„Az egészségbiztosító – az E. Alap költségvetésében meghatározott keretek között – méltányosságból (…) a társadalombiztosítási támogatásba még be nem fogadott, támogatással nem rendelhető allopátiás gyógyszer, különleges táplálkozási igényt kielégítő tápszer, gyógyászati segédeszköz árához, valamint a méltányosságból már támogatott gyógyászati segédeszköz javítási díjához támogatást nyújthat.”
Az OEP azon tájékoztatása, miszerint nem jogosult egyedi méltányosságra az a személy, aki alanyi jogon kapja a maximális összegű közgyógyellátást, sem a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény, sem pedig a kötelező egészségbiztosítás ellátásairól szóló 1997. évi LXXXIII. törvény végrehajtásáról szóló 217/1997. (XII. 1.) Korm. rendelet rendelkezései alapján nem indokolható.

V. Mindebből következően az a tény, hogy a Doxilek és a Doxium gyógyszerkészítmények társadalombiztosítási támogatását megvonták, és ezzel egyidejűleg az ezeket helyettesítő, azonos hatóanyag-tartalmú támogatott gyógyszerek sem hozzáférhetőek, felveti a panaszos, valamint az ezen készítményeket használó, alacsony jövedelemmel rendelkező beteg, fogyatékossággal élő – különös tekintettel a közgyógyellátási igazolvánnyal rendelkező – személyek Alkotmányban biztosított lehető legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogával, valamint a  szociális biztonsághoz való jogával összefüggésben a sérelem bekövetkeztének közvetlen veszélyét.

Intézkedéseim
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. §-ában biztosított jogomnál fogva a feltárt alkotmányos visszásság orvoslása és jövőbeni elkerülése érdekében felkérem az egészségügyi minisztert, hogy vizsgálja felül a calcium dobesilate hatóanyag-tartalmú készítmények (Doxilek, Doxium) társadalombiztosítási támogatásának megvonását eredményező intézkedését.

Budapest, 2009. október 14.

Prof. Dr. Szabó Máté