Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 4721/2009. számú ügyben
(kapcsolódó ügy: AJB 4789/2009; 4800/2009; 4803/2009; 4806/2009; 4840/2009; 4848/2009; 4872/2009; 4875/2009; 4881/2009; 4882/2009; 4892/2009; 4960/2009; 4966/2009; 4984/2009; 5040/2009; 5048/2009; 5117/2009; 5134/2009; 5139/2009; 5140/2009; 5154/2009; 5155/2009; 5178/2009; 5228/2009; 5229/2009; 6759/2009)
Előadó:dr. Hajas Barnabás
dr. Halász Zsolt
dr. Lápossy Attila
Az eljárás megindulása
Munkatársaim 2009. július 1. és 11. között több helyszínen folytattak a gyülekezési jog érvényesülését, valamint a hatáskörömbe tartozó szervek ehhez kapcsolódó gyakorlatát érintő vizsgálatokat.
Mivel több alapvető joggal – így különösen a békés gyülekezéshez való joggal, a véleménynyilvánítás szabadságával –, valamint a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság gyanúja merült fel, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1)-(2) bekezdése alapján átfogó vizsgálatot rendeltem el. Ennek során – az Obtv. 18. § (2) bekezdése alapján – írásbeli tájékoztatást, valamint iratok, továbbá az egyes helyszíneken készült videofelvételek rendelkezésemre bocsátását kértem az országos rendőrfőkapitánytól. Emellett az Országos Mentőszolgálat főigazgatójától ugyancsak tájékoztatást, a Hír Televíziótól pedig a helyszíneken készült felvételek megküldését kértem.
Vizsgálatom megindítását követően, mintegy negyven, jobbára a 2009. július 4-én délután budapesti Erzsébet téren foganatosított rendőri intézkedéseket sérelmező panasz is érkezett hivatalomhoz. 

A megállapított tényállás
Munkatársaim 2009. július 2-én – a Fővárosi Ítélőtábla Magyar Gárda Egyesület feloszlatása iránt folyamatban volt per tárgyalásának napján – a Baloldali Feminista Hálózat és más szervezetek által „Civilek a szélsőjobb ellen” mottóval tartott demonstrációján folytattak helyszíni vizsgálatot. A rendezvény megtartását és zavartalanságát a rendőrség megfelelően biztosította. A rendezvény közelében egy férfiakból álló néhány fős csoport előbb összeszólalkozott néhány, a rendezvény céljaival szimpatizáló nőkből álló csoporttal. Nem sokkal később egy férfi és egy nő előbb kiabált egymással, ezt követően a nő a férfi nyakában lévő medál után kapott, amiért a férfi nyitott tenyérrel megütötte, melynek eredményként a nő földre esett. Az intézkedő rendőrök kérdésére mindketten úgy nyilatkoztak, hogy a másikkal szemben semmilyen eljárás megindítását nem kívánják, és egymástól magatartásukért nyilvánosan és kölcsönösen bocsánatot kértek, egymás bocsánatkérését pedig elfogadták.
2009. július 3. napjára egy magánszemély jelentett be a Kossuth térre tüntetést, amelyet Budapest rendőrfőkapitánya megtiltott. A rendezvény helyszínén – a bejelentetthez képest később – műszaki okokból mozgásképtelen személygépkocsiját tolva megjelent a bejelentő. Tekintettel arra, hogy a Kossuth térre megállási és várakozási tilalmat rendelt el Budapest rendőrfőkapitánya, a rendőrség a bejelentővel szemben intézkedett, és a mozgásképtelen járművet elszállíttatta. A rendezvényen a bejelentőn kívül más nem vett részt, azonban nagyszámú érdeklődő és több tévéstáb is a helyszínen követte az eseményeket.
Munkatársaim 2009. július 4-én kora délután, a Budapest, V. kerület Nádor u. 22. sz. alatti Hivatalomból indulva a bejelentett, illetve potenciális demonstrációs helyszíneket (Kossuth tér különböző részei, Szabadság tér, Szent István tér, Erzsébet tér, Deák tér) járták többször végig. A Szabadság térre egy alkalom kivételével ellenőrzés nélkül juthattak be, ott szabadon mozoghattak. A civil szervezet rendezvényén (egy felállított légvár) – huzamosabb megfigyelésük ellenére – mindössze néhány gyermeket, és az őket kísérő felnőtteket láttak. A Szabadság téren a biztosítás parancsnokát személyesen is tájékoztatták a folyamatban lévő vizsgálatról. 
Munkatársaim a 17 óra körül érkeztek – immár második alkalommal – az Erzsébet térre, ahol néhány száz főre tehető tömeget, és folyamatosan emelkedő létszámú, rendőri csapaterőt találtak. Tekintettel arra, hogy megérkezésüket követően folyamatossá vált a rendőrség helyszín elhagyására vonatkozó felszólítása, megkülönböztetésük érdekében fehér alapon kék „OMBUDSMAN” feliratú pólót vettek fel, amelyet az Operatív Törzs vezetőjének, valamint a biztosítás parancsnokának is mobiltelefonon jeleztek. A rendőrségi felszólítás ugyan utalt arra, hogy a helyszínen tartózkodók a gyülekezési jogról szóló 1989. évi III. törvény (a továbbiakban: Gytv.) szerint jogellenes rendezvényen vesznek részt, azonban a felszólítások során egyetlen alkalommal sem hangzott el annak pontos és közérthető indoka. Az országos rendőrfőkapitány későbbi írásbeli válaszából sem derült ki a feloszlatás indoka, vagyis, hogy arra a megtiltott rendezvény megtartása, a békés jelleg elvesztése, fegyveresen, illetve felfegyverkezve történő megjelenés, stb. miatt került-e sor. A rendőrségi videofelvételeken hallható, beszűrődő rádióforgalmazás szerint e kérdést a felszólító gépjármű működtetésért felelős személy is feltette.1 Erre azt a tájékoztatást kapta, hogy „[Hívójel2] vagyok. [Hívójel3] utasítására közlöm. Nem oszlatás van, hanem felszólítás és előállítás. Ismételem, nem oszlatás van, hanem felszólítás és előállítás. Ismétlem nem oszlatás [érthetetlen] tér irányban, hanem előállítás, ha kell, akkor csoportos. [A folytatás a zaj miatt nem érthető, mindössze annyi érthető belőle, hogy a feladat végrehajtásának mikéntjére vonatkozik.] és tessék elővenni a gázálarcot, amennyiben szükséges lehet gáz alkalmazása.” Ezt követően a rendőri állomány a téren tartózkodó személyek igazoltatására, valamint indokolt esetben azok előállítására kapott utasítást.2
Munkatársaim tapasztalatai, az általuk készített fénykép- és videofelvételek, a rendőrségi videofelvételek, valamint HírTV és a panaszosok által rendelkezésemre bocsátott videofelvételek alapján megállapítottam, hogy a helyszínen két egymástól magatartásában, elhelyezkedésében és öltözködésében is jól megkülönböztethető két különálló tömeg volt jelen. A földön ülők csoportja néhány kivételtől eltekintve általában még a verbális agressziótól is tartózkodott, ha közülük valaki felállt, a körülötte lévők megkérték, hogy ismét üljön vissza. Ennek a csoportnak a jelentős (jellegadó) része a Magyar Gárda Mozgalom formaruháját viselte. A másik csoport folyamatosan és kitartóan szidalmazta, esetenként fenyegette, és több alkalommal meg is támadta (megdobálta) a helyszínen tartózkodó rendőri erőket. E csoport sokkal kevésbé volt homogén, mint a földön ülő személyeké, közöttük sem a helyszínen, sem a beszerzett videofelvételeken nem figyeltünk meg formaruhát viselő személyeket. Ehelyett jelentős számban kopaszra borotvált fejű, jellemzően fiatal, sportos testfelépítésű férfiak alkották, akik gyakran sportos ruházatot, kapucnis pulóvert, vagy labdarúgó csapatok sáljait viselték, és rendszeresen labdarúgó mérkőzéseken elhangzó rigmusokat is skandáltak. 
Ugyancsak a helyszíni tapasztalatok, és a megtekintett videofelvételek alapján megállapítható az is, hogy a földön ülőkkel szemben kényszerítő eszközöket (testi kényszert, rendőrbotot és ingerlőgázt) is többször alkalmazott a rendőrség, mint a másik csoporttal szemben. A két csoport elkülönülésének kiváló példája volt, hogy a földön ülők előállításukig nem hagyták el a helyszínt, a másik csoport – a bámészkodók tömegével együtt – viszont, 19:30 után a rendőrségi kiszorítást követően az arra kijelölt útvonalon igen. Sem a rendelkezésünkre bocsátott videofelvételekből, sem pedig a megküldött iratokból nem volt megállapítható, hogy ez utóbbi csoportból is hasonló arányban kerültek volna annak tagjai előállításra, mint a földön ülők közül. A rendőrség a helyszínen, a földön ülő személyek összekapaszkodását aktív ellenállásnak tekintette.
A rendőrségi videofelvételek, illetve az azokba beszűrődő rádióforgalmazás szerint első sorban a ruházat alapján került meghatározásra a téren tartózkodók közül előállítandó személyek köre. 3
Több panasz vonatkozott az egyes kényszerítő eszközök alkalmazására. Kiemelendő, hogy a videofelvételeken szembetűnő különbség figyelhető meg az egyes rendőri intézkedések végrehajtása során. Így pl. egy idősebb asszony elfogásakor az intézkedő rendőrök majdhogynem kérlelték, hogy menjen velük,4 más esetekben pedig kifejezetten higgadt, távolságtartó, még a panaszlehetőségekre vonatkozó tájékoztatásra is sor került közvetlenül az elfogás után. (Több felvétel szerint számos, intézkedés alá vont személy az intézkedő rendőrök kérésének önként eleget tett.5) Az ilyen intézkedésekkel szemben azonban több esetben került sor rendőrbot és ingerlőgáz alkalmazására még verbális agressziót sem tanúsító, földön ülő személyekkel szemben. Így pl. 18:24-kor egy rendőrségi videofelvételen látható, hogy a földön ülő, a felvétel szerint erőszakos magatartást nem tanúsító személyekkel szemben rendőrbotot (tonfát) és kézi palackból ingerlőgázt alkalmaznak a rendőrök. 18:26-kor a kamerakezelő szerint a gárdisták felálltak ülő helyzetükből, ezt követően pedig – a felvétel szerint más irányból – a tér körúthoz közelebbi részén PET palackkal kezdik dobálni a rendőröket
A helyszínről való szabad eltávozás lehetősége – annak ellenére, hogy az elvonulás irányában is álltak rendőrök – órákon keresztül biztosított volt, a teret nem zárták le. Ebből az irányból érkezett – az első felszólítást után több mint két órával – egy parlamenten kívüli párt elnöke, aki a földön ülők között foglalt helyet. Őt, mintegy tíz perc múlva a csoportból kiemelték, és előállították, majd újabb hét perc múlva megkezdődött a tér kiürítése. A rendőrség tehát 19.30-ig nem tett semmilyen eredményes intézkedést a tér kiürítésére, ezt követően azonban – ahhoz képest, hogy korábban két és fél órán keresztül nem sikerült ezt elérni – viszonylag könnyedén kiszorították a tömeg nem földön ülő részét a térről.6 Ezt követően a helyszínen csak a földön ülő csoport maradt, amelynek tagjait egyenként emeltek ki, majd állítottak elő.
A rendezvény feloszlatása után az előállítottakat a BRFK Gyorskocsi utcai fogdaépületében felkerestük és őket meghallgattuk. Az előállítottak az objektum udvarán, egymástól nem elkülönítve, szembetűnően jó hangulatban, beszélgetve vártak megvizsgálásukra és elhelyezésükre. Valamennyien egybehangzóan sérelmezték előállításuk jogalapját. Többen panaszolták azt, hogy őket kábelkötegelővel bilincselték meg, amelyet csak hosszabb idő alatt lehetett eltávolítani. 
A korábbi negatív tapasztalatok miatt indokolt külön is kiemelni, hogy úgy az Operatív Törzs vezetője, mint a biztosítás parancsnoka, továbbá csaknem valamennyi rendőr a nap során, folyamatosan segítette munkatársaim munkáját.
Az országos rendőrfőkapitány 2009. augusztus 11-én kelt válaszlevelében arról tájékoztatott, hogy Budapest Főváros területére 2009. július 4. napjára előzetesen negyvenhét, a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényt jelentettek be, három esetben tiltó határozat, valamint további egy esetben a rendőrség hatáskörének hiányát megállapító végzés született.
1. Egy magánszemély 2009. június 20-án jelentette be a Budapesti Rendőr-főkapitányságra (BRFK), hogy 2009. július 4-én 17.00 órától 21.00 óráig az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium épülete előtt kíván rendezvényt tartani. Másnap a Rendőrségi Igazgatási Központban megtartott egyeztető tárgyaláson a bejelentő a rendezvény helyszínét módosította, új helyszínként pedig a Szabadság teret jelölte meg. Az egyeztető tárgyalást követő napon, 2009. július 22-én azonban a BRFK-hoz megérkezett a Fővárosi Közterület-hasznosítási Társulás határozata, amely szerint a rendezvény megjelölt helyszíne, a Szabadság tér használatára vonatkozóan Budapest V. Kerület Önkormányzatának Polgármestere 2009. július 3 és 5 között egy helyi egyesület számára kulturális rendezvény céljára díjmentes tulajdonosi hozzájárulást adott. A kapott tájékoztatás szerint a használati engedély azzal a „joghatással”, „jogkövetkezménnyel” járt, hogy a tér erre az időszakra nem minősült a Gytv. 15. § a) pontja szerinti közterületnek, mivel nem volt mindenki számára korlátozás nélkül igénybe vehető.
A Budapesti Rendőr-főkapitány mindezekre tekintettel 2009. június 22. napján kelt végzésében hatáskörének hiányát állapította meg, a végzéssel szemben a bejelentő nem élt jogorvoslati kérelemmel.
2. Egy másik magánszemély 2009. július 4-én 10.30 órakor tett bejelentést a Budapesti Rendőr-főkapitányságon, hogy 2009. július 4-én 17.05 és 20.30 között a Szent István téren, a Szent István Bazilika előtt kíván rendezvényt tartani. A bejelentés kiváltó oka az volt, hogy a korábban bejelentett demonstráció megtartását a rendőrség által 2009. július 3-án kiadott közleménye „kétségessé tette”, a bejelentő felháborodásának kívánt volna hangot adni, az általa jogsértőnek tartott rendőrségi határozatok ellen tiltakozni. A bejelentő azt is előadta, hogy „egy gyorsreagálású, spontán demonstrációra” kerülne sor, mivel a rendőrség csak július 3-án adta ki a közleményt és a tüntetés kiváltó oka július 4-ével „elveszíti aktualitását”.
A rendezvény megtartását Budapest Rendőrfőkapitánya 2009. július 4-ei határozatában „a Gytv. 8. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján” megtiltotta. A határozat az Alkotmánybíróság 75/2008. (V. 29.) AB határozatának IV. pontjára hivatkozva rögzítette, hogy a rendezvény a bejelentéstől számított rövid időn belül megtarthatóságának elbírálásakor a rendőrségnek figyelembe kell vennie, hogy a bejelentett időpontig biztosíthatóak-e a közlekedési feltételek. A határozat indokolása szerint a főváros területén tartott nagyszámú közterületi rendezvénnyel összefüggő biztosítási feladatok, továbbá az időtartam rövidsége miatt nem állt rendelkezésre a felkészüléshez szükséges idő. A Budapesti Rendőrfőkapitány álláspontja szerint, tekintettel arra, hogy a bejelentő előtt ismert volt a hatáskör hiányát megállapító végzés meghozatala és annak tartalma, már korábban lehetősége lett volna a három napos törvényi határidőn belüli bejelentésre. A bejelentő a határozatot július 4-én 15.25 órakor átvette, az ellen a törvényi határidőn belül felülvizsgálati kérelmet nem terjesztett elő.
3-4. A Budapesti Rendőr-főkapitányság a fentiekkel megegyező jogi érvek alapján egy harmadik magánszemély által 15.25 órakor ugyancsak a Szent István térre 16.00 órától 22.00 óráig, valamint egy negyedik magánszemély által 15.36 órakor a Kossuth térre 16.30 órától 0.30 óráig bejelentett rendezvény megtartását is megtiltotta. Utóbbi határozatával szemben a bejelentő július 7-én bírósági felülvizsgálati kérelmet nyújtott be, amelyet a Fővárosi Bíróság 2009. július 10-ei végzésében elutasított. Az országos rendőrfőkapitánytól kapott tájékoztatás szerint a rendezvénybiztosítás végrehajtásának ideje alatt még további három az adott napra vonatkozó bejelentés esetében is tiltó határozatot hozott.
Budapest rendőrfőkapitánya 2009. július 3-án az aznapra bejelentett nagyszámú demonstráció biztonságos lebonyolítására, valamint a jogsértések megelőzésére hivatkozva, július 4-ére Budapest teljes területére fokozott ellenőrzést rendelt el.
A főkapitányi tájékoztatás szerint az V. kerületi Erzsébet téren 2009. július 4-én kora délután egy több száz főből álló csoportosulás jelent meg, a tömeget a rendőrség 16.58 órakor szólította fel „a terület elhagyására”. A résztvevők ennek nem tettek eleget, így a Rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban: Rtv.) 59. §-a alapján a téren tartózkodókkal szemben rendőri intézkedéseket foganatosítottak: megkezdték az igazoltatásokat és az előállításokat. A főkapitány által mellékelten megküldött, a BRFK Biztosítási Törzs jelentése szerint a téren tartózkodó személyek egy része 17.14 órakor „felvették az egyenruhájukat, egyenruhában leültek és énekeltek”, öt perccel később pedig a rendőrség megkezdte az egyenruhában lévő személyek igazoltatását, jogsértés esetén történő előállítását. (Ez a gyakorlatban azonban minden esetben előállítást jelentett.)
A kapott tájékoztatás kiemeli, hogy 18.07 perckor a rendőröket „a tömeg részéről támadás érte”, a „demonstrálók” kövekkel, palackokkal és beton darabokkal dobálták meg a rendőröket, cselekedetüket pedig a felszólítás ellenére sem hagyták abba. A jelentés utal arra, hogy csak a rendőröket megtámadó, megdobáló személyekkel szemben került sor könnygáz használatára. Ezt sem munkatársaim helyszíni tapasztalatai, sem pedig a rendelkezésemre álló videofelvételek nem támasztják alá. Az Erzsébet térről ezek után összesen százkilencven embert állítottak elő: először a Budapest VII. Kerületi Rendőrkapitányságra, majd miután a fogda megtelt a Gyorskocsi utcai fogdára, ezt követően több fővárosi kerületi rendőrkapitányságra. A tájékoztatás szerint az Erzsébet térről előállított személyek közül 3 fő ellen hivatalos személy elleni erőszak bűncselekményének elkövetése, 87 fő ellen garázdaság és jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni engedetlenség, 92 fő ellen pedig jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni engedetlenség szabálysértés elkövetése miatt eljárást kezdeményezett. Az országos rendőrfőkapitány álláspontja szerint a szabálysértési eljárások esetében „nincs olyan jogszabály, amely előírná az azonos helyszínről és ügyben előállított személyek elkülönítését”, így az eljáró szervek ezt nem tartották szükségesnek.
A BRFK Biztosítási Törzs Jelentése szerint délután 15.30 perckor az V. kerületi Anker közben a rendőrök intézkedést kezdeményeztek három fővel szemben, akik húsz darab „fekete színű, terrorista fejet ábrázoló lufikat” kívántak a levegőbe engedni. A jelentés kitér arra, hogy a „lufik ábrázolása alkalmas félelem, riadalom keltésére”, így a három főt garázdaság szabálysértése miatt előállították. Nem állították elő ugyanakkor azt a személyt, aki a lefolytatott intézkedés során a rendőröket kérdőre vonta, és miután nála ruházatátvizsgálás során a táskájában hasonló lufikat találtak. A jelentés tartalmazza azt is, hogy a rendőrök a Szent István Bazilika előtti térről bűncselekmény elkövetésének gyanújával állították elő azt a személyt, akinél a ruházatátvizsgálás során „csuklyát, rendőrellenes szórólapot, valamint egy rendőri azonosító számokat tartalmazó listát” találtak.(Őt hamarosan szabadon bocsátották, majd az Erzsébet térről ismét előállították.)
Az egyes előállítások során keletkezett, rendelkezésemre bocsátott, a rendőri intézkedéseket dokumentáló iratanyag hiányos volt. Néhány esetben hiányzik az előállítást dokumentáló rendőri jelentés, az esetek mintegy 5%-ában pedig a kényszerítő eszköz, valamint a személyes szabadságot korlátozó intézkedés jogszerűségének és szakszerűségének parancsnoki kivizsgálása, néhány esetben pedig ez hiányos. A többi esetben a parancsnoki kivizsgálás mindent rendben talált. Az előállítás befejező időpontjára vonatkozó dokumentációt csak néhány esetben kaptam. A rendőri jelentések egy kisebb részében még utalásszerűen sincs megjelölve, a konkrét szabálysértés, amiért az előállítás történt, számos jelentésben a Gárda egyenruha viselése, mint garázdaság szabálysértése szerepel. A rendőri jelentésekben általános megjegyzés a demonstráció jogellenes volta, egyes jelentések szerint pedig a rendőrség megtiltotta, illetve „nem engedélyezte” a demonstrációt. A rendőri jelentések a könnygáz használatára csak elenyésző számban.
Jelentős különbség figyelhető meg az egyes intézkedések végrehajtásának módjában aszerint, hogy mely egység hajtotta azt végre. (Így pl. a ruházat- és csomagátvizsgálás során egyes rendőrök nem engedik, hogy a maguknál tartott eszközöket az intézkedés alá vont személy elővegye, belenyúlnak a zsebeibe, táskáiba. Mások pedig mindent elővetetnek, illetve kipakoltatnak, ha pedig elő nem vett tárgyat találnak, annak elővételére hívják fel az érintett személyt.) Ugyancsak számos különbség található az előállítás során megtehető, illetve megteendő (hozzátartozó értesítéséről, valamint élelmezés kéréséről) nyilatkozatok formája tekintetében.
Az OMSZ főigazgató-helyettese arról tájékoztatott, hogy az OMSZ 17 óra 30 perckor a BRFK Törzstől értesült arról, hogy az Erzsébet téren mintegy ezer fő részvételével zajlik tüntetés, amely feloszlatásra kerül, ezzel párhuzamosan pedig a helyszínen tartózkodó rendőröktől érkezett az első segélyhívás. Az első segélyhívást követően az első mentőegység 17 óra 39 perckor érkezett a helyszínre. A demonstráció során 83 személy került ellátásra, akik zömében a könnygáztól szenvedtek könnyebb szemsérülést. Ebből 17 beteget szállítottak kórházba, a többi beteget a helyszínen látták el. A felszámolásban 11 eset- és mentőgépkocsi, valamint 1 kárhelyparancsnoki kocsi vett részt. A rendezvény egészségügyi biztosítását előzetesen nem kérték, így annak biztosítására mentési terv sem készült.
Tájékoztatást kértem a 2009. július 4-én Kiskunlacházán tartott demonstrációról is, amelyen – a biztosítási feladatok ellátásán túl – rendőri intézkedésre nem került sor.
Az országos rendőrfőkapitány válaszához a megkeresésem megküldését követően, 2009. július 11-én, a budapesti Szabadság téren megtartott Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényekről készült összefoglaló jelentését is.
Vizsgálatom elrendelését követően huszonhat, döntően az Erzsébet téren történtekre vonatkozó panasz érkezett hivatalomba. A panaszosok jellemzően a rendőri intézkedések jogalapját, az alkalmazott kényszerítő eszközözök aránytalanságát (alkartörést okozó ütések; földön fekvő személlyel szemben bilincselés közben alkalmazott könnygáz; békés, ellenállást nem tanúsító személyek megbilincselése; „kábelkötegelő” alkalmazása bilincselésre, amelyet csak hosszas próbálkozás után sikerült „oldani”; továbbá azt sérelmezték, hogy több órán át tartó előállításuk során senki sem hallgatta meg őket. Olyan panasz is érkezett, amely arra vonatkozott, hogy az előállítottaknak nem volt lehetősége hozzátartozóik értesítésére, és erre – pl. a BRFK XIII. Kerületi Rendőrkapitányságon kifejezett kérés ellenére – az előállított kifejezett kérése ellenére sem került sor.
Az országos rendőrfőkapitány tájékoztatása szerint kábelkötegelő alkalmazására bilincselés során nem került sor, ehelyett rendszeresített műanyagbilincset alkalmaztak az intézkedő rendőrök.

Érintett alapvető jogok
–	a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, valamint a tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”)
–	az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása az állam elsőrendű kötelessége”.)
–	az élethez és az emberi méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.) 
–	a szabad véleménynyilvánításhoz való jog (Alkotmány 61. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban mindenkinek joga van a szabad véleménynyilvánításra, továbbá arra, hogy a közérdekű adatokat megismerje, illetőleg terjessze.”)
–	a békés gyülekezéshez való jog (Alkotmány 62. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri a békés gyülekezés jogát és biztosítja annak szabad gyakorlását.”)
–	hátrányos megkülönböztetés tilalma (Alkotmány 70/A. § (1) „A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.”)

Megállapításaim
I. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
A vizsgálattal érintett Budapesti Rendőr-főkapitányság az Obtv. 29. § (1) bekezdés d) pontja szerinti rendvédelmi szerv, így tevékenységének vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
Korábbi jelentéseimhez hasonlóan, ismételten fel kívánom hívni a figyelmet, hogy az Rtv. preambuluma célként fogalmazza meg „a Magyar Köztársaság Alkotmányának és nemzetközi jogi kötelezettségeinek, valamint a jogállamiság követelményeinek megfelelően működő Rendőrség kialakítás[át]”. Az Rtv. 2. § (1) bekezdése második mondata szerint „A Rendőrség tiszteletben tartja és védelmezi az emberi méltóságot, óvja az ember jogait.” 
Tekintettel arra, hogy a helyszíni vizsgálatok tapasztalatai, valamint a rendelkezésemre álló iratok és videofelvételek alapján, a vizsgált rendezvények közül a 2009. július 2-i, július 3-i, a Kiskunlacházán július 4-én, valamint a budapesti Szabadság téren 2009. július 11-én tartott rendezvényekkel összefüggésben alapvető joggal összefüggő visszásságra utaló körülményt nem észleltem, vizsgálatomat kizárólag a 2009. július 4-én, a budapesti Belvárosban szervezett rendezvények tekintetében folytattam.

II. A rendelkezésemre bocsátott iratok szerint a BRFK három esetben tiltotta meg a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvény a bejelentésben megjelölt helyszínen és időpontban történő megtartását. A kapott tájékoztatás szerint e tiltó határozatok közül egynek a bírósági felülvizsgálatát kezdeményezte a szervező. Az Obtv. 17. § (5) bekezdése szerint az országgyűlési biztos nem járhat el olyan ügyben, amelyben a határozat felülvizsgálata iránt bírósági eljárás indult, vagy amelyben jogerős bírósági határozat született, ezért ezen ügyet nem vizsgáltam.
Az OBH 2624/2009. számú ügyben kiadott jelentésemben részletesen foglalkoztam a gyülekezési jog hatálya alá tartozó rendezvények rendőrségi megtiltásának alapjogi kérdéseivel, kiemelten pedig a „mások jogainak sérelméről”, mint megtiltási okkal, továbbá a „rövid időn belül bejelentés” miatti megtiltással. Megállapítottam, hogy a Gytv. 8. § (1) bekezdésében szereplő két ok mellett más megtiltási okot nem nevesít, és a törvényi rendelkezések alapján arra sem lehet következtetni, hogy e felsorolás példálózó lenne. Az ott kifejtettek szerint a jogállamiságból fakadó jogbiztonság követelményével ellentétes az a rendőrségi eljárás, amely a törvényi feltételek mellett, vagy azok átértékelése során újabb feltételek teljesítéséhez köti a rendezvény megtartásának tudomásulvételét, vagy éppen újabb, a Gytv.-ben nem nevesített megtiltási okot alkalmaz.
A jelentés azt is megállapítja, hogy hibás volt a rendőrség érvelése abból a szempontból is, hogy a 75/2008. (V. 29.) AB határozat indokolását a szövegkörnyezetből kiragadva, önálló megtiltási okként értékelte. A hivatkozott AB határozat indokolása egy, a Gytv.-ben nevesített megtiltási ok (ti. a közlekedés más útvonalon nem biztosítható) értelmezéséhez nyújt segítséget akkor, amikor rámutat arra, hogy „a rendkívül rövid időn belüli bejelentés esetén viszont – a tervezett helyszíntől, útvonaltól és létszámtól függően – kérdéses lehet, hogy a bejelentett időpontig biztosíthatók-e a közlekedési feltételek.” Jelentésemben akkor hangsúlyoztam, hogy a rendezvény – bejelentéstől számított – rendkívül rövid időn belüli megtartásának megtiltását semmiképp sem önmagában az idő rövidsége, hanem az a körülmény alapozza meg, hogy ennyi idő alatt a közlekedés más útvonalon nem biztosítható.
Jelen esetben a budapesti rendőrfőkapitány által hozott határozatok indokolásukban kitérnek arra, hogy a megtiltásra nem pusztán a rövid időn belüli bejelentés miatt került sor (vagyis nem önálló megtiltási ok), hanem mert az aznapra bejelentett számos Gytv. hatálya alá tartozó rendezvény, a bejelentés és a rendezvény kezdete közötti néhány órányi időtartam nem elegendő arra, hogy a rendőrség a közlekedés más útvonalon biztosíthassa.
Álláspontom szerint a megtiltó határozatok alapvetően jogszerűek voltak, megfeleltek a gyülekezési törvényben, valamint az értelmezéshez segítséget nyújtó 75/2008. (V. 29.) AB határozatban meghatározott követelményeknek, valamint eleget tettek a már idézett OBH 2624/2009. számú jelentésben megfogalmazott kérésemnek, amely szerint gondoskodni kell arról, hogy a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvények megtiltására kizárólag a Gytv.-ben meghatározott okból kerüljön sor. A BRFK által hozott megtiltó határozatokkal összefüggésben ezért a gyülekezési joggal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg.
Ugyanakkor fel kell hívnom arra is a figyelmet, hogy – az esetleges félreértések elkerülés végett – magukban a megtiltó határozatok rendelkező részében minden esetben célszerű kifejezetten megjelölni, hogy mi a megtiltás konkrét indoka (a népképviseleti szervek vagy a bíróságok zavartalan működését súlyosan veszélyeztetése, vagy a közlekedés más útvonalon való biztosíthatóságának hiánya). Félrevezető lehet ugyanis az a hivatkozás, amely általános jelleggel a „8. § (1) bekezdésben kapott felhatalmazás” kifejezést használja.

III. Tekintettel arra, hogy sem a helyszínen, sem pedig az országos rendőrfőkapitány válaszából nem derült ki a feloszlatás indoka, a következőkben megkísérlem feltárni, hogy a Gytv.-ben, zártfajú módon meghatározott okok közül melyikre alapozhatta a rendezvény feloszlatását a rendőrség. Nem fogadható el az az érvelés, hogy nem történt oszlatás a helyszínen, ugyanis az Rtv. tömegoszlatásra vonatkozó rendelkezéseire valamennyi felszólítás során hivatkozott a rendőrség. Mindezek alapján megállapítottam, hogy a rendőrség eljárása – a nem megfelelő felszólítás miatt – a békés gyülekezéshez való joggal összefüggő visszásságot okozott.

IV. Mivel sem a helyszínen a rendőrségi felszólításokból, sem pedig a részemre megküldött iratokból nem tűnt ki a feloszlatás indoka, a következőkben megvizsgáltam, hogy arra a Gytv.-ben meghatározott mely feloszlatási ok miatt kerülhetett sor.
A Gytv. 14. § (1) bekezdése értelmében, ha a gyülekezési jog gyakorlása bűncselekményt vagy bűncselekmény elkövetésére való felhívást valósít meg, valamint mások jogainak és szabadságának sérelmével jár, vagy a rendezvényen a résztvevők fegyveresen, illetőleg felfegyverkezve jelennek meg, továbbá ha bejelentéshez kötött rendezvényt tiltó határozat ellenére tartanak, a rendőrség a rendezvényt feloszlatja. E feloszlatási okok zártfajúan, rendőrségi jogalkalmazás során újabbakkal ki nem egészíthetően kerültek a Gytv.-ben meghatározásra. Figyelemmel arra, hogy július 4.-én szombaton munkaszüneti nap volt, a felosztatott rendezvény pedig a népképviselet szervek, valamint a bíróságok működésének megzavarása objektív okokból – rendezvény helye és résztvevői, továbbá az érintett szervek közötti távolság, valamint az a körülmény, hogy e szervek a rendezvény időpontjában nem üléseztek – sem volt alkalmas. Tekintettel arra, hogy a feloszlatott rendezvény járdát, köz-, vagy magánutat nem érintett fel sem vethető, hogy a közlekedés (akár gyalogos-, akár járműközlekedés) más útvonalon ne lett volna biztosítható. A rendelkezésemre bocsátott iratok szerint az Erzsébet téri rendezvény megtiltásáról – bejelentés, illetve ismert szervező hiányában – nem hozott a rendőrség a rendezvény adott helyen és időben történő megtartását megtiltó határozatot, vagyis a – mivel a rendezvényt nem tiltó határozat ellenére tartották – annak feloszlatását a Gytv. e rendelkezése sem alapozhatta meg. Mindezekre tekintettel, a Gytv. e fordulatai kivételével külön-külön is áttekintem, hogy az egyes feloszlatási okok közül melyik alapozhatta meg a rendőrség intézkedését.

A./ A feloszlatott rendezvényen a gyülekezési jog gyakorlása bűncselekményt vagy bűncselekmény elkövetésére való felhívást valósított-e meg?
Nincs publikált bírósági gyakorlata annak, hogy a Gytv. „a gyülekezés nem valósíthat meg bűncselekményt, vagy bűncselekmény elkövetésére való felhívást” fordulatát miként kell értelmezni, így érdemes a miniszteri indokolás, valamint az országgyűlési vitában elhangzottak alapján megkísérelni annak a szempontrendszernek a felállítását, amely alapján valós, és következetesen alkalmazható tartalommal tölthető meg ez a rendelkezés.
A miniszteri indokolás – amely idézi a gyülekezési jog korlátozásának a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya (a továbbiakban: PPJNE) 21. cikkében7 felsorolt lehetséges indokait – szerint az állam biztonsága, a közbiztonság és a közrend, illetőleg a közegészség, és a közerkölcs vagy mások jogai és szabadsága védelme a nemzetközi joggyakorlat által általánosan elismert és elfogadott olyan érdekek, amelyeknek döntő többségét hazánkban a büntetőjog a Büntető Törvénykönyvben részesíti védelemben. „Ennek megfelelően a Javaslat úgy rendelkezik, hogy a gyülekezési jog gyakorlása nem valósíthat meg bűncselekményt vagy bűncselekmény elkövetésére való felhívást. Bár a mások jogainak és szabadságának megsértése is megvalósíthat bűncselekményt, azonban e sérelem bűncselekmény elkövetése nélkül is bekövetkezhet, ezért indokolt e védett érdekeket külön is nevesíteni.”
A parlamenti vitában – szemben a „mások jogainak és szabadságának sérelme” fordulattal – a miniszteri indokolásban írtak többszöri megismétlésén túl nem hangzott el e rendelkezést érintő hozzászólás.
Mindezek alapján nem ítélhető meg egyértelműen, hogy ha egy, vagy néhány résztvevő követ el a rendezvényen bűncselekményt, megvalósítja-e a Gytv. jelen fordulatában külön is tilalmazott magatartást (másképpen: sérti-e a gyülekezési jog ezen törvényi korlátját), vagy e fordulat többlet-kritériumokat is tartalmaz. Úgy gondolom, hogy a grammatikai- és a rendszertani értelmezés együttes, illetve egymásra is tekintettel történő elvégzése után az előbbi kérdés megnyugtatóan megválaszolható. A Gytv. 2. § (3) bekezdésének tárgyalt fordulata „a gyülekezési jog gyakorlásá”-ról, nem pedig a gyülekezésben résztvevőkről, és különösen nem a gyülekezés bármely résztvevőjéről rendelkezik. Ez pedig arra enged következtetni, hogy a Gytv. alapvetően nem bármely egyéni, adott esetben bűncselekményt megvalósító magatartást kívánta értékelni, hanem ezek közül csak egyeseket: kizárólag azokat, amelyeket maga a gyülekezés gyakorlása valósít meg. Így pl. nem hozhatóak összefüggésbe e rendelkezéssel a rendezvény helyszínén elkövetett lopások.
Ugyanígy helytelen értelmezés lenne az is, amely kizárólag a résztvevők rendezvényen tanúsított magatartását értékelné e korlátozás megsértéseként. A gyülekezési jog gyakorlásának értelmezéséhez elengedhetetlen annak az egyes részjogosultságok (szervezés, vezetés, részvétel joga) szerinti differenciálása. A Gytv.-hez fűzött miniszteri indokolás alapján arra lehet következtetni, hogy az előterjesztő tipikusan a részvétel jogának gyakorlásával összefüggésben tekintette ezt a korlátot érvényesülőnek. A rendelkezésnek ez az értelmezése akár úgy is megfogalmazható lenne, hogy a gyülekezés (a rendezvény maga) nem valósít meg bűncselekményt. E megközelítés valóban kézenfekvő lenne, azonban – amellett, hogy a Gytv. szövegéhez sem igazán hű – nincs figyelemmel a gyülekezési jog részvétel melletti részjogosultságaira. Úgy vélem, nem lehet vitás, hogy a korlátozás a másik két részjogosultságra is megfelelően vonatkozik. 
A Btk. 18. § (1) bekezdése szerint, ha a törvény külön elrendeli, előkészület miatt büntetendő, aki a bűncselekmény elkövetése céljából – egyebek mellett – az elkövetésre felhív.8 A büntetőjog-tudomány az előkészület alatt a szándékos bűncselekmények egy részének azon szakaszát érti, ami már az elkövetésre való belső akarat-elhatározáson túlmutat, de még nem kezdődik meg a különös részi törvényi tényállási elem megvalósítása. Egyes – a társadalomra különösen nagy veszélyt jelentő – bűncselekmények esetén a törvény már az előkészületi magatartást is büntetni rendeli. Az előkészület fogalmilag célzatos magatartás. A gondatlan, az ún. szándékon túli eredményességű, és az ún. szoros értelemben vett vegyes bűnösségű cselekményeknek nincs előkészületi szakaszuk, így az azok elkövetésére való felhívás is kizárt. A gyülekezési jog tárgyalt korlátja szempontjából nincs jelentősége annak, hogy a Btk. a konkrét esetben annak az előkészületet büntetni rendelte-e. Ugyanígy nem a gyülekezési jog körében értékelhető kérdés, hogy a felhívás eredményes volt-e, vagyis bűncselekmény elkövetésére szándékosan rábírtak-e valakit. 
A Gytv. jelen fordulatának helyes értelmezése tágabb a felhívás büntetőjogi értelmezésénél, ugyanis a Btk. Különös részének valamennyi tényállásával összefüggésben, általános jelleggel került megfogalmazásra, továbbá nem kerülnek értékelésre az előkészület esetére meghatározott büntethetőséget kizáró okok (pl. önkéntes elállás) sem.
Mivel csaknem valamennyi előállításra szabálysértés elkövetése miatt került sor, célszerű annak megítélését is áttekinteni. A Gytv. – szemben a bűncselekmény megvalósításával – nem rendelkezik arról, hogy van-e bármilyen relevanciája annak, ha a gyülekezési jog gyakorlása, maga a gyülekezés, vagy éppen a gyülekezési jog egyes részjogosultságainak gyakorlója ennek során és ezzel összefüggésben szabálysértést valósít meg. Így önmagában az, hogy a rendezvény megtartása, vagy a szervezők, vezetők és résztvevők magatartása a Szabstv., a Szabsr., vagy az egyes önkormányzati rendeletekben megállapított szabálysértési tényállásokba ütközik, a gyülekezés során nem értékelhető. Ennek megfelelően a gyülekezés jogszerűségét magát nem érinti sem az, hogy pl. a résztvevők döntő többségének, vagy éppen összességének magatartása szabálysértést valósít meg. Mindez nem jelenti azt, hogy a gyülekezés az elkövetett szabálysértésekkel szemben egyfajta „védettséget”, vagy „mentességet” biztosítana: a szabálysértési hatóság az ilyen esetekben is megfelelően lefolytatja az egyes elkövetőkkel szembeni eljárásokat. E tekintetben kizárólag az elkövetők azonosítása jelenthet nehézséget. Indokolt megjegyezni azonban, hogy az egyes elkövetők kilétének megállapítása, vagy éppen a velük szemben a szabálysértési eljárás során megteendő intézkedések nem járhatnak olyan hatással, amelyek következményeiket tekintve ténylegesen a rendezvény feloszlatásához vezetnének, vagyis az elkövetők igazoltatására, vagy éppen a személyi szabadság Rtv. és Szabstv. alapján történő korlátozására kizárólag oly módon kerülhet sor, hogy ez a gyülekezési jog gyakorlását a lehető legkisebb mértékben sértse. A rendezvény végét (feloszlását, vagy feloszlatását) követően azonban nincs akadálya annak, hogy – amennyiben az általános feltételek adottak – akár valamennyi résztvevővel szemben eljárjon a szabálysértési hatóság.
Mindezek alapján megállapítható, hogy a Gytv. ezen fordulata alapján a rendezvény nem lett volna feloszlatható.

B./ A feloszlatott rendezvény mások jogának, vagy szabadságának sérelmével járt-e? 
A Gytv. indokolása szerint bár a mások jogainak és szabadságának megsértése is megvalósíthat bűncselekményt, azonban e sérelem bűncselekmény elkövetése nélkül is bekövetkezhet, ezért volt indokolt e védett érdekeket – a PPJNE szóhasználatával megegyezően – külön is nevesíteni.
Gyakran hallani a Gytv. e rendelkezésével kapcsolatban olyan formális érveket, miszerint a mások jogaira és szabadságára való hivatkozás már csak azért is értelmetlen, mert a gyülekezési jog eleve csak mások jogainak sérelmével valósítható meg. Az ilyen megközelítés azonban gyakorlatilag a gyülekezési jog teljes korlátozásához, az alapjog gyakorlásának ellehetetlenítéséhez vezetne. A Gytv. jelen fordulata ugyanis – az egyes nemzetközi szerződések azonos fordulataihoz kapcsolódó gyakorlat szerint – nem egy abszolút korlátozás, hanem az alapjogi – jelen esetben a gyülekezési jog és más alapjog közötti – konfliktusok feloldásának zsinórmértékét, illetve annak egyik lényeges elemét, az arányosság követelményét állítja fel. Másként megfogalmazva: a Gytv. e fordulata nem mást jelent, mint a biztosítékot arra, hogy a nyilvánvaló többségnek ne kelljen aránytalan jogsérelmet elviselni.
Máshonnan megközelítve a kérdést, úgy vélem, hogy bár a Gytv. jelen fordulata elvileg alkalmas lehetne arra, hogy a – nagyon szűken értelmezett – közrend, közbiztonság, és közbékesség sérelmét jelentő, azonban bűncselekménynek nem minősülő joggyakorlás korlátjává váljon. Mindennek azonban a következő, konjunktív feltételei, hogy úgy a „mások” személyi köre, mint azok „joga és szabadsága” éppúgy pontosan meghatározott legyen, mint az azokat érő konkrét és aránytalan sérelem. Az olyan esetekben tehát, amikor nincsenek olyan pontosan meghatározott személyek, akiknek valamely – ugyancsak konkrét – alapjog-gyakorlását aránytalan sérelem érte, a Gytv. e fordulata sem alkalmazható.
Álláspontom szerint, a vizsgált ügyben annak ténye, hogy néhány százan egy olyan helyszínen ülnek le, ahol egyébként – köztudomásúan – rendszeresen különböző célból sokan üldögélnek, továbbá, hogy sem a sérelmet szenvedettek köre, sem pedig a sértett alapjog nem volt megállapítható, ezért a rendezvény feloszlatásának indokául sem szolgálhatott. 

C./ A hatáskör hiányának megállapításáról, és annak következményeiről
1. Az országos rendőrfőkapitánytól kapott tájékoztatás, valamint a mellékelt határozatok alapján Budapest Rendőrfőkapitánya a 2009. június 20-án az először az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium elé 2009. július 4-ére bejelentett rendezvényt – a megtartott egyeztetés nyomán – új helyszínen, a Szabadság téren tartva tudomásul vette. A tudomásul vételt követően azonban értesült arról, hogy a megadott helyszínen és időpontban közterület-foglalási engedély nyomán kulturális rendezvényt tartanak majd, ezért újabb határozatában immár hatáskörének hiányát megállapító végzést hozott, amelynek következményeként a – korábban tudomásul vett – rendezvény nem lehetett megtartani.
Az OBH 3262/2008. számú jelentésemben már részletesen foglalkoztam az azonos helyszínre, útvonalra és azonos időpontra bejelentett demonstrációk és ellendemonstrációk, az ún. versengő, konkuráló gyülekezések problematikájával. Kérdés volt ugyanis, hogy mikor élvez egy gyülekezési jog hatálya alá tartozó rendezvény, illetve élvezhet-e egyáltalán előnyt egy ilyen rendezvény egy később ugyanarra a helyszínre bejelentett másikkal szemben. E jelentésben azonban az alapjogi dilemmát kizárólag a versengő és ellentétes célú, gyülekezési jog hatálya alá tartozó rendezvények szempontjából vizsgáltam. A jelentés megállapításai szerint a versengő gyülekezésre vonatkozó szabályainak teljes hiánya mai gyülekezési jogunkban és az ebből következő jogalkalmazási problémák miatt kialakult jogi helyzet a békés gyülekezéshez való joggal összefüggő visszásságot okoz. A békés gyülekezéshez való joggal összefüggő visszásságot okoz továbbá az is, hogy törvényi szinten nem szabályozott, a rendezvény időpontja előtt legkorábban mennyi idővel van mód a bejelentés megtételére.
Ennek nyomán javasoltam az Országgyűlésnek, hogy – a jelentésemben megfogalmazott szempontrendszer figyelembevétele mellett – a Gytv. kiegészítésével alkossa meg a versengő gyülekezésekre vonatkozó garanciális szabályokat, valamint határozza meg a rendezvény bejelentésének rendezvény kezdetéhez képest legkorábbi időpontját. Sajnálatos módon azonban mindez ideáig még az általam javasolt törvénymódosítás tervezete sem készült el.
Mindezt azért lényeges előzetesen rögzíteni, mert legalább ilyen súlyú problémát, dilemmát okoz a gyakorlat számára az azonos helyszínre, azonos időpontra bejelentett rendezvények viszonya akkor is, ha az egyik rendezvény a gyülekezési törvény hatálya alá tartozik, míg a másik megtartására az illetékes önkormányzat által adott közterület-foglalási engedély nyomán kerülne sor. A helyzetet tovább bonyolítja, hogy a két eltérő típusú rendezvény megtartására vonatkozó kérelmet – jellegénél fogva – különböző szervek, különböző jogszabályi háttér alapján és szempontok alapján bírálják el, egymást pedig nem kötelesek a döntésükről még tájékoztatni, értesíteni sem. A helyi önkormányzat az adott közterület használatát tulajdonosként engedélyezheti, az általa alkotott önkormányzati rendelet keretei között,9 vagyis alapvetően szabad belátása szerint. Ezzel szemben a rendőrség a gyülekezési jog hatálya alá tartozó rendezvény megtartását a Gytv. 8. § (1) bekezdésre tekintettel hangsúlyozottan nem engedélyezi, hanem vagy tudomásul veszi, vagy taxatíve meghatározott esetben megtilthatja.10
Jelen esetben, a korábbi rendőrségi (és bírósági) gyakorlatra is figyelemmel, az a kép rajzolódik ki, hogy a közterület-használat alapján tartott rendezvények – ha indirekt módon is – de egyfajta elsőbbséget élveznek a gyülekezési jog hatálya alá tartozó rendezvényekkel szemben. Ugyanis, ha a rendőrség arról - akár a tudomásul vételt követően- értesül, hogy az adott területre, adott időpontban közterület-használati engedély alapján egy más rendezvény kerül majd megtartásra, a bejelentett gyülekezési törvény hatálya alá tartózó rendezvény megtarthatóságával összefüggésben, a Gytv. 8. § (3) bekezdésére tekintettel hatáskörének hiányát állapítja meg, amely azzal a hatással jár, hogy ott és akkor a rendezvény nem lesz megtartható. A hatályos jogszabályok a közterületen tartott Gytv. hatálya alá tartozó és a közterület-használat alapján tartott rendezvények viszonyával, a kérdéskörrel kapcsolatosan semmilyen a jogalkalmazókat eligazító, iránymutatásul szolgáló szabályt sem tartalmaznak. Nincs jogszabályban rögzítve még a kölcsönös tájékoztatási kötelezettség sem a rendőrség és az önkormányzatok között, illetve arra nézve sincs semmilyen szabály, hogy mi a teendő akkor, amikor egy már tudomásul vett rendezvény esetében kiderül, hogy utólag (a tudomásul vételt követően) ugyanoda közterület-használati engedélyt adott az önkormányzat.
A jelen jogi helyzet így a gyülekezési joggal összefüggő visszásság veszélyét hordozza magában, mivel tömeges méretben előforduló utólagos közterület használat engedélyezése és az ennek nyomán születő, a gyülekezési törvény hatálya alá tartozó rendezvény megtartását meghiúsító rendőrségi végzések alkalmasak arra, hogy kiüresítsék a gyülekezési jog, mint kiemelt kommunikációs alapjog tényleges gyakorolhatóságát. A szabályozási hiányosságok mindamellett a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelményét is sértik, mivel – szélsőséges esetben akár a rendezvény megkezdéséig is – kétségessé teszik a szervező számára, hogy a szabályszerűen bejelentett rendezvényt megtarthatja. Fel kell arra is hívni a figyelmet ezzel kapcsolatosan, hogy a Gytv. 14. §-át nem lehet kiterjesztően értelmezni, vagyis oly módon, hogy a hatáskör hiányát megállapító rendőrségi végzés nem azonosítható a megtiltással, következésképp önmagában e végzésre hivatkozva nem lehet egy egyébként békés rendezvényt a rendőrségnek feloszlatnia.
2. Közkeletű vélekedés ugyan, hogy a gyülekezési jog olyan szabadságjog, amelyet kizárólag közterületen lehet gyakorolni, azonban ennek jogszabályi alapja nincsen, ugyanis – hasonlóan a résztvevők létszámához – a gyülekezés helyét sem határozza meg sem az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozata (EJENY), sem a PPJNE, sem az Emberi Jogok Európai Egyezménye (a továbbiakban: EJEE), de az Alkotmány és még a Gytv. sem.11 Emellett a gyülekezés helyét az uralkodó szakirodalmi álláspont sem tartja annak fogalmi elemének. Az Emberi Jogok Európai Bírósága is arra az álláspontra helyezkedett, hogy a békés gyülekezéshez való jog magában foglalja mind a magánterületen, mind a közterületen való gyülekezés jogát.12 A Gytv. 3. §-a több rendezvény-típusról megállapítja, hogy azok nem tartoznak a törvény hatálya alá, azonban ezek között nem szerepelnek a nem közterületi rendezvények. Ezen túlmenően a Gytv. – rendőrség képviselőjének rendezvényen való részvételére vonatkozó – 12. §-ához fűzött miniszteri indokolás negyedik bekezdéséből azonban arra következtethetünk, hogy a közterületen, középületben, de még a magánlakásban tartott rendezvények is a gyülekezési jog körébe tartoznak, azonban csak a közterületen tartandó rendezvényeket kell a rendőrségnek bejelenteni, és a rendőrség képviselőjének a magánlakásban (magánterületen) szervezett rendezvényen való részvételére kizárólag a jogosult hozzájárulásával van lehetőség.13 A Gytv. 8. §-a pedig kifejezetten a „bejelentéshez kötött rendezvény” fordulatot használja, amiből a contrario következik az is, hogy vannak a törvény hatálya alá tartozó, de nem bejelentendő rendezvények. 
Megjegyzem, hogy a közterület fogalmának értelmezése és a gyülekezési jog gyakorlásával összefüggésben jelentősége számos értelmezési és jogalkalmazási kérdést is felvetett. 
Mindebből pedig arra kell következtetni, hogy a „nemközterületen” tartott rendezvények esetén értelemszerűen fennállnak a Gytv.-ben meghatározott tilalmak (pl.: nem valósíthat meg bűncselekményt, vagy ennek elkövetésére vonatkozó felhívást, nem lehet fegyveresen, vagy felfegyverkezve megjelenni), és a rendezőt terhelő (rend fenntartására irányuló, vagy éppen a résztvevővel egyetemlegesen fennálló kártérítési) kötelezettségek.
Helyesen állapította meg Budapest rendőrfőkapitánya hatásköre hiányát, ugyanis a rendezvény bejelentett helyszíne valóban nem tartozott a Gytv. közterület-fogalma alá. Ez azonban pusztán annyit jelent, hogy a rendezvény nem volt bejelentéshez kötött. Az ilyen, hatáskör hiányt megállapító közigazgatgatási döntés viszont nem téveszthető össze a rendezvény megtartását megtiltó határozattal.
Figyelemmel arra, hogy a rendelkezésemre álló rendőri jelentések meghatározó részében, valamint időnként a rendőrségi kommunikációban időről-időre „a rendőrség nem engedélyezte az adott rendezvényt” fordulatot alkalmazzák, célszerű ismét a gyülekezés bejelentése és engedélyezés közötti lényeges különbségekre kitérni. A gyülekezés engedélyezése azt jelentené, hogy a szervező rendezvényét kizárólag a kérelmét kedvezően elbíráló, annak helyt adó rendőrségi döntést követően tarthatja meg, ezzel szemben a bejelentés esetén a Gytv. azt határozza meg, hogy a rendezvény adott helyen és időben történő megtartását megtiltó határozat esetén nem tartható meg. Az engedélyezés széleskörű mérlegelési lehetőséget biztosít az engedélyező hatóságnak, a bejelentési rendszerben azonban a törvény zártfajúan határozza meg (minimalizálja) megtiltás lehetséges okait. Amint arra az Alkotmánybíróság 55/2001. (XI. 29.) AB határozatában is rámutatott, a bejelentési kötelezettség nem jelenti azt, hogy a rendőrség „engedélyezi” a rendezvény megtartását. A gyülekezési jog mint alapvető szabadságjog gyakorlása nem igényel előzetes állami hozzájárulást. A bejelentés arra szolgál, hogy a rendőrség felkészülhessen a közrend és a közlekedés rendjének biztosítására a rendezvény alatt. Az a tény, hogy az elém tárt rendőri jelentések jelentős része azt a látszatot kelti, miszerint a rendezvényhez előzetes rendőrségi engedélyre lett volna szükség, önmagában alkalmas arra, hogy a gyülekezési joggal összefüggő visszásság veszélyét hordozza magában.

D./ Fegyveresen, vagy felfegyverkezve jelentek-e meg a résztvevők a feloszlatott rendezvényen?
A Gytv. 15. § b) pontja szerint „fegyveresen jelenik meg a rendezvényen az, aki lőfegyvert vagy robbanóanyagot tart magánál”. Ezen eszközök köre tehát – a Büntető Törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvénnyel csaknem azonosan14 – utalószabállyal kerül meghatározásra. Ennek megfelelően a lőfegyverekről és lőszerekről szóló 2004. évi XXIV. törvény (Fegyvertv.) 2. § 16. pontja szerint lőfegyver „a tűzfegyver, valamint az a légfegyver, amelyből 7,5 joule-nál nagyobb csőtorkolati energiájú, szilárd anyagú lövedék lőhető ki.” Ugyan sem a Gytv., sem pedig a Fegyvertv. nem rendelkezik róla, ki kell térni a fegyverutánzatok kérdésre. Annak ellenére, hogy ezen eszközökre vonatkozó kifejezett tilalmat ugyan nem határoz meg a Gytv., a megtévesztésre objektíve alkalmas utánzattal való megjelenés a fegyverrel való megjelenéssel azonos megítélés alá kell, essen. Indokoltnak látszik tehát a Gytv. ezen fordulatának kiegészítése, illetve pontosítása azzal, hogy a fegyveres elkövetésre vonatkozó rendelkezéseket alkalmazni kell akkor is, ha a résztvevő lőfegyver vagy robbanóanyag utánzatával jelenik meg a rendezvényen. 
A meghatározásból azonban kitűnik, hogy a különböző hidegfegyverek (szúró-, vágó-, ütő-, és dobófegyverek) nem vonhatóak a Gytv. által fegyverként tilalmazott körbe. Annak ellenére, hogy nem pusztán a köznyelv, de a hadijog is (tiltott!) fegyverként rendelkezik róluk, – mivel ugyancsak nem feleltethetőek meg a lőfegyver fogalmának – a Gytv. szerint nem tekinthetőek fegyvernek a hadviselési célú fojtó, mérges és egyéb hasonló gázok, valamint a bakteriológiai eszközök, a bakteriológiai (biológiai) és toxin-fegyverek, a mértéktelen sérülést okozónak vagy megkülönböztetés nélkül hatónak tekinthető egyes hagyományos fegyverek, a vegyifegyverek, a gyalogsági aknák. Vagyis a Gytv. ezen fordulat alapján nem minden, technikai értelemben ilyennek tekinthető fegyver, a rendezvényre történő bevitelét tilalmazza és fenyegeti a rendezvény feloszlatásával. (Ezen, a Gytv. fegyverfogalmától „idegen” eszközök rendezvényre való bevitelére az alábbiakban külön is ki fogok térni.) 
A robbanóanyag fogalmát a kémiai biztonságról szóló 2000. évi XXV. törvény 3. § (1) bekezdésének aa) pontjában foglaltak határozzák meg kellő pontossággal, vagyis ilyennek kell tekintenünk az olyan folyékony, képlékeny, kocsonyás vagy szilárd anyagokat és készítményeket,15 amelyek a légköri oxigénnel vagy anélkül, gyors gázfejlődéssel járó hőtermelő reakcióra képesek, és amelyek adott kísérleti körülmények között, illetőleg nyomásra vagy hőre felrobbannak. 
Nem vonhatóak azonban e fordulat alapján sem a fegyveres megjelenés körébe más veszélyes anyagok, így az oxidáló anyagok és készítmények, a különböző fokban tűzveszélyes16 anyagok és készítmények, a különböző mértékben mérgező-, ártalmas-, maró (korrozív) anyagok és készítmények, az irritáló vagy izgató anyagok és készítmények, a túlérzékenységet okozó (allergizáló, szenzibilizáló) anyagok és készítmények, a karcinogén anyagok és készítmények, a mutagén anyagok és készítmények, a reprodukciót és az utódok fejlődését károsító anyagok és készítmények, valamint a környezetre veszélyes anyagok és készítmények, de még a radioaktív anyagok sem.
Külön is ki kell emelni, hogy a fegyveres (az előbbiek szerint tehát lőfegyverrel, vagy robbanóanyaggal való) megjelenés esetén a Gytv. nem kíván meg semmilyen többlet tényállási elemet, így sem valamilyen célzatot, vagyis függetlenül attól, hogy milyen szándék (önvédelem, vagy másokkal szembeni támadás, vagy fenyegetés) vezérelte a rendezvény résztvevőjét, sem pedig a lőfegyver, vagy robbanóanyag jogellenes (engedély nélküli, vagy annak kereteit túllépő) birtoklását.
A Gytv. 15. § b) pontjának második fordulata szerint „felfegyverkezve jelenik meg a rendezvényen, aki erőszak vagy fenyegetés alkalmazása érdekében az élet kioltására vagy testi sértés okozására alkalmas eszközt tart magánál.” E rendelkezés a Btk. felfegyverkezés fogalmánál jóval tágabb körű, szemben azzal nem kívánja meg célzatként az ellenállás leküzdését, vagy megakadályozását, valamint nem szükséges, hogy az eszköz élet kioltására alkalmas legyen, a fentiek szerint elegendő ugyanis annak testi sérülés okozására való alkalmassága. A Gytv. előbbi fordulata ugyan meglehetősen hasonlít a német gyülekezési törvény hasonló fordulatára, ahhoz képest azonban többlettényállási elemként az „erőszak vagy fenyegetés alkalmazását” mint célt is megköveteli, ugyanakkor a dolgok károsítására alkalmas eszközöket nem vonja a tiltott körbe. 
Az élet kioltására vagy testi sértés okozására alkalmas eszközök részletezően nehezen határozhatóak meg, azonban a Gytv. értelmében fegyvernek nem tekinthető, ugyanakkor technikai értelemben e körbe vonható eszközöket (így különösen az ütő, szúró, vágó és dobó fegyvereket, továbbá a nemzetközi szerződések által tiltott fegyvereket), valamint más – az előbbiekben részletesen felsorolt – veszélyes anyagokat ilyennek kell tekinteni. 
Ugyancsak ilyennek kell tekinteni azon eszközöket, amelyek objektíve alkalmasak testi sérülés, vagy dologi kár okozására. (Az adott használati módtól függően csaknem bármilyen tárgy alkalmas lehet testi sértés okozására. Így különösen (tipikusan?): baseballütő, zsebkés, léc, vagy éppen söröskorsó, székláb stb.) Ezen objektív alkalmasság mellett azonban az is szükséges, hogy a résztvevő az adott eszközt erőszak vagy fenyegetés alkalmazása érdekében tartsa magánál. 
Meglehetősen könnyű e szubjektív elemre külső körülményekből következtetni, ha a tárgy kifejezetten ilyen célból készült. Ilyen lehet pl.: szögekkel kivert léc, vagy házilag készített vassulyom. Más esetekben az ún. tárgyi oldali ismérvekből – így a használat tényleges, adott esetben a rendeltetésszerűtől eltérő módjából – lehet az alanyi oldali ismérvekre (jelen esetben szándék és célzat) következtetni. Az említett szubjektív elem hiányára következtethetünk, ha a résztvevő pl. egy esős napon esernyőt visz magával, vagy az előre elkészített transzparens rúdjai vannak nála. 
Mivel nem pusztán alkalmasak testi sérülés okozására, hanem egyenesen ez az eredeti rendeltetésük, a közbiztonságra különösen veszélyes eszközökről szóló 175/2003. (X. 28.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Korm. r.) mellékletének a)-d) és f) pontjaiban felsorolt – a Korm. r. 3. § (1) bekezdése alapján közterületen nem birtokolható – eszközök közül bármelyik birtoklása – főszabályként – e tilalomba ütközik, függetlenül attól, hogy azok rendeltetésszerűen munkavégzési, sport és a szokásos életvitel körében használt olyan eszközök, amelyeknek a tényleges munkavégzésen (tevékenységen) vagy az igazolható munkavégzéshez (tevékenységhez) szükséges szállításon kívül birtoklásuk (szállításuk) rejtve vagy a szokásos módon becsomagolva, szétszedve vagy zárt tárolóeszközben, illetőleg egyéb biztonságos módon történik-e, ugyanis azok Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényen való birtoklása általában nem lehet indokolt. Ugyancsak e tilalommal ellentétes – más gyülekezők, ellentüntetők, vagy éppen a biztosításban résztvevő rendőrökre gyakorlat hatása miatt – 20 gramm töltőanyag tömeget meg nem haladó, pelargonsav-vanillilamid és az olajosgyanta-tartalmú kapszaicin hatóanyagot nem tartalmazó gázspray birtoklása a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényeken.17 Hangsúlyozni kell azonban továbbá azt is, hogy az élet kioltására vagy testi sértés okozására alkalmas eszközök köre nem szűkíthető pusztán Korm. rendelet mellékletében felsorolt tárgyak körére!
Kivételesen azonban a rendezvény jellegéhez és napirendjéhez képest megengedhető lehet egyes, az előbbiekben bemutatott, adott esetben testi sérülés okozására alkalmas, vagy hagyományos ilyenként is alkalmazott eszközök birtoklása. Így egyes népviseletnek, vagy hagyományos nemzeti viseletnek része lehet 8 cm-t meghaladó vágóélű kés, kard, szablya, vagy fokos, esetleg karikás ostor. Az ilyen esetekben – bár az eszköz objektíve alkalmas a sérülés okozására – hiányzik a szubjektív elem, vagyis a kényszer vagy fenyegetés célja. A szubjektív elem meglétére, vagy éppen hiányára azonban meglehetősen nehezen lehet következtetéseket levonni akkor, amikor a rendezvény résztvevői – esetenként békésnek nem nevezhető jelszavakat skandálva – ostoraikat pattogtatva, fokosaikat, kardjaikat lóbálva, vonulnak fel. Ilyen esetekben csak nagyfokú körültekintés nyomán, a bejelentésben foglaltakra is figyelemmel lehet a külső körülmények alapján a szándékra vonatkozó következtetéseket levonni. Csekély a valószínűsége annak, hogy a testi sérülés okozására alkalmas eszközöket fenyegetés, vagy erőszak alkalmazásának érdekében tartják maguknál a résztvevők, ha a rendezvény bejelentése ezen tárgyak birtoklását kifejezetten tartalmazza. További, a rendezvény teljes időtartama alatt is különös gondosságot, és szükség esetén beavatkozást igényel azonban annak vizsgálata, hogy e tárgyak fegyverként való alkalmazásának szándéka kialakul-e.
Hangsúlyozni kell továbbá, hogy nem szükséges az adott tárgyakat ténylegesen használni is, elegendő ehelyett, ha az objektíve alkalmas eszközöket erőszak vagy fenyegetés alkalmazása érdekében magánál tartsa a rendezvény résztvevője.
Sokkal nehezebb megítélni a felfegyverkezve megjelenés kérdését azokban az esetekben, amikor – mégha a Ptk. veszélyes üzem fogalma alá is tartozó – olyan eszközöket tart magánál a résztvevő, amelyek birtoklása nem jogellenes, valamint rendeltetésszerű, vagy legalábbis szokásos használata nem testi sérülés okozására irányul. Az elmúlt években ilyenek voltak a rendezvényen vezetett nagytestű kutyák, vagy a rendezvényen résztvevők lovai, vagy motorkerékpárjai. Bár ismereteim szerint eddig sem a lóval, sem pedig a nagytestű kutyákkal összefüggésben nem merült fel a felfegyverkezve megjelenés kérdése, azonban nem lehet vitás, hogy ezen állatok alkalmasak nemcsak arra, hogy testi sérülést okozzanak, hanem arra is, hogy célzottan, adott esetben meghatározott személy ellen kerüljenek alkalmazásra. Nem mellékes azonban, hogy egy magvadult ló, vagy kutya az azzal megjelenő résztvevő szándékától függetlenül, vagy éppen azzal ellentétesen is okozhat testi sérülést. A balesetek megelőzése miatt is indokolt lehet tehát kitüntetett figyelemmel kísérni a rendezvények „lovas-kutyás” résztvevőit is. 
A fegyveres, vagy felfegyverkezett megjelenés tilalma rendezvényen résztvevők – a nyelvtani értelmezés okán tág értelemben vett – teljes körére, vagyis – függetlenül arra, hogy mindezt milyen minőségben teszi – mindenkire, aki a rendezvényen jelen van, kiterjed. Ennek megfelelően sem a szervező, sem a rendezők, sem a rendezvény egyszerű résztvevői nem jelenhetnek meg fegyveresen, vagy felfegyverkezve. Kifejezett rendelkezés hiányában is kiterjed e tilalom a sajtó adott rendezvényen megjelenő munkatársaira is. Mindettől eltérő értelmezés meggyőződésem szerint a tilalom kiüresítéséhez vezethetne. Ha ugyanis azt pusztán a szűk értelemben vett résztvevőkre vonatkoztatnánk, akkor a szervező és a rendezők (akár a jelenlévők többségeként) szabadon tarthatnának maguknál tilalmazott eszközöket. Hasonlóan ebbéli minőségüket nem kimondottan szabályozott módon igazoló, tényleges újságírói tevékenységet nem folytató, ál-sajtómunkások tiltott eszközöket maguknál tartva vehetnének részt az adott rendezvényen.
Értelemszerűen nem vonatkozik azonban a tilalom a Rendőrség a rendezvény biztosításában résztvevő munkatársaira.
Figyelemmel arra, hogy a Gytv. a fegyveresen, illetőleg felfegyverkezve történő megjelenést, és nem a részvételt tiltja, a tilalom nem korlátozható a rendezvényen való részvételre. A tilalom kiterjedhet tehát a rendezvényt megelőző és azt követő időtartamra is, vagyis – mivel jellemzően a gyülekezési jog által védett körbe tartozik – a rendezvényre szervezett érkezés, valamint az onnan szervezett távozás is időtartamára és helyszínére is.
A Gytv. nem határozza meg részletesen, hogy milyen magatartásokat sorolhatunk a fegyveresen/felfegyverkezve történő megjelenés körébe. Álláspontom szerint e tilalom valamennyi olyan szándékos magatartásra kiterjed, amelyek a rendezvényen fegyveres, vagy felfegyverkezett megjelenéshez vezet. Ilyen tilos különösen az eszközt a rendezvény helyszínére odavinni, ott előzetesen elrejteni, másnak átadni, vagy más módon a helyszínen megszerezni.
Nem tekinthető azonban tilalmazott magatartásnak a „Fegyverbe! Fegyverbe!” skandálás, az ugyanis – mindaddig, amíg egyéb körülmények arra nem utalnak – nem tekinthető a fegyveresen, vagy felfegyverkezve megjelenésre vonatkozó felhívásnak, mert az egy radikális körökben népszerű zeneszám refrénje.
A magyar gyülekezési jog – szemben pl. a némettel – a békés jelleg megóvása érdekében nem állapít meg a fent tárgyaltakon túlmenően preventív szabályokat. Így jelenleg annak ellenér nem tilos sem a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvényeken, sem más nyilvános rendezvényeken védőfelszerelésben (jellemzően védőmellény, és sisak), vagy arcot (kámzsával, kendővel, sállal, arcfestéssel stb.) eltakarva megjelenni, hogy hazai és külföldi tapasztalatok szerint e magatartások a felfegyverkezve megjelenéshez hasonló arányban vezethetnek a békés jelleg elvesztéséhez.
Az arceltakarásával kapcsolatban rá kell mutatni arra, hogy az általam vizsgált közterületi rendezvények békés jellegének elvesztése előtt minden alkalommal megfigyelhető volt, hogy egyes csoportok az „ÁVH! ÁVH!” rigmus skandálásával egyidejűleg arcukat homlokukba húzott kapucnival és sállal, vagy pedig – esetenként a rendezvényen osztogatott – egyforma kámzsával takarták el. Az arceltakarást követően pedig csaknem minden esetben azonnal, és nagyon intenzív támadást indítottak. E támadások célpontjai jellemzően a helyszínt biztosító rendőri erők, vagy más, ellentétes érzelmű demonstrálók voltak.
Közismert az is, hogy egyes, a demonstrációkon rendszeresen megjelenő csoportok tagjai több öltözet, jellegében is eltérő felsőruházatot visznek magukkal, hogy későbbi azonosításukat megakadályozzák.  
Összegezve az előzőeket, kimondható, hogy az a tény, hogy a rendezvény résztvevői sisakot, kámzsát, úszószemüveget, lábszárvédőt, vagy gázálarcot tartottak maguknál, illetve azokat viselték, nem tekinthető fegyveresen, vagy felfegyverkezve történő megjelenésnek.
Bonyolultabb a megítélése az Erzsébet téri vendéglátó ipari egységben vásárolt, vagy máshonnan hozott műanyag- és üvegpalackoknak. Nem kaptam olyan tájékoztatást, hogy azokat egy jól körülhatárolható személyi kör azért vitte volna magával, hogy azokkal sérülést okozzon. A helyszínen, a földön talált kövek pedig ugyancsak nem vonhatóak e körbe. 
Megjegyzem továbbá, hogy a különböző tárgyakkal „felszerelkezett” személyek köre alapvetően jól megkülönböztethető volt a földön ülőktől, így álláspontom szerint a felfegyverkezve megjelent személyekkel szemben külön is fel lehetett volna lépni. 
Vizsgálatom során nem jutott olyan információ a tudomásomra, miszerint a rendőrség a fegyveres, vagy felfegyverkezve történő megjelenésre való hivatkozással támasztotta volna alá a rendezvény feloszlatását.
A rendezvényen fegyveresen és felfegyverkezve történő megjelenés szabályozása – amint azt az előbbiekben bemutattam – több szempontból is hiányos. illetve ponttalan, ezért előidézi a békés gyülekezéshez való joggal összefüggő visszásság állandó és  közvetlen veszélyét.

E./ Elveszítette-e a rendezvény a békés jellegét?
A fegyveres, illetve felfegyverkezve történt megjelenés szorosan kapcsolódik a rendezvény békés jellegének elvesztéséhez, amelyet ugyan a gyülekezési törvény önálló feloszlatási okként ugyan nem jelöl meg, de maga az Alkotmány a gyülekezési jog gyakorlásának általános alapfeltételeként határozza meg, így áttekintése indokolt.
Valamennyi nemzetközi dokumentum, és az Alkotmány nem általában a gyülekezés-, hanem kifejezetten a békés gyülekezés alapjogát ismeri el és biztosítja. Igaz ugyan, hogy a békétlen gyülekezés is alapvetően teljesíti a gyülekezés korábban ismertetett kritériumait, azonban bizonyosan nem áll a gyülekezési jog alkotmányos védelme alatt. A békés jelleggel kapcsolatban talán a korábbi elemekhez képest is egyaránt kevés fogódzót nyújt az EJEE, az Alkotmány és a Gytv. amelyek mindössze egy helyütt, akkor is csak a gyülekezés jelzőjeként használják,18 és a miniszteri indokolás is pusztán a rendezvény erőszaktól mentességét határozza meg követelményként.
Úgy gondolom, hogy a békés jelleg, illetve annak elvesztésének vizsgálata, és a lehetőségekhez képesti meghatározása alapvetően a gyülekezési jog gyakorlását segítő jogalkalmazáshoz vezethet.
A békés jellegnek, különösen pedig annak elvesztésének a magyar irodalom nem szentelt figyelmet, ráadásul eddig a magyar jogalkalmazási gyakorlat sem szembesült nehezen elhatárolható esetekkel. Sem az Alkotmánybíróság gyülekezési jogi tárgyú határozataiban, sem pedig a 2006 őszi eseményeket feldolgozó ún. Gönczöl-bizottság és a Civil Jogász Bizottság – annak ellenére, hogy kifejezetten a békés, illetve békétlen, erőszakos rendezvények, és az azokhoz kapcsolódó rendőri intézkedések vizsgálata állt tevékenységük középpontjába – egyaránt nem kísérelt meg fogódzót adni „békés jelleg” fogalmának meghatározásához. Egyedi ügyekben a bíróságok is legfeljebb annyit állapítottak meg, hogy az adott magatartás nem vezetett a rendezvény békés jellegének elvesztéséhez, ezért azt jogellenesen oszlatták fel, azonban világos szempontrendszert nem állítottak fel. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának általános helyettese az OBH 4435/2006 sz. jelentésében kísérletet tett a kérdés fogalmi tisztázására, azt azonban a fegyveres és felfegyverkezett, védőfelszereléssel történő, vagy arcot elfedő résztvevők gyülekezésével együtt értékelte.19
Békés jelleg követelménye a rendezvény teljes lefolyására vonatkozik, és annak mások, illetve anyagi javak elleni erőszaktól, és – a német gyülekezési törvény szóhasználata szerint – „zendülő” magatartásoktól mentességét jelenti. Bizonyosan nem tekinthető tehát békésnek azon rendezvény, amely számottevő – személyek, vagy anyagi javak elleni – erőszakhoz vezet, vagy éppen maga a rendezvény vesz erőszakos irányt. A német gyakorlat szerint a tényleges erőszak kifejtésén kívül a békés jelleg elvesztéséhez elegendő, ha az erőszak, vagy rendbontás elkerülhetetlenül várható. Ez viszont kizárólag esetről-esetre az összes körülmény alapján ítélhető meg. (Mindezt önmagában pl. az arc – esetleg tömeges – eltakarása nem alapozza meg!)
Ahhoz, hogy gyülekezés békés jellegének elvesztése megállapítható legyen, a rendezvény összbenyomásának kell békétlennek, erőszakosnak lennie. Egy személy, vagy csak a résztvevők kisebb részének erőszakos cselekményei mindaddig nem eredményezik a békés jelleg elvesztését, amíg a résztvevők többsége a rendbontásban nem vesz részt, vagy valamilyen szolidaritást nem vállal velük. Ilyennek tekinthetjük, ha a rendbontásban részt nem vevők elzárják a rendőrség útját az erőszakos magatartást tanúsítók csoportja felé (nem engedi át a rendőri egységeket), és ezzel megakadályozza a megfelelő fellépést, vagy kifejezetten támogatja, tüzeli a rendbontókat. A résztvevők többségének passzív szemlélődése viszont nem tekinthető szolidaritás vállalásának.20 Ezzel kapcsolatban utalni kell arra is, hogy – amint azt az EJEB az Ezelin v. Franciaország (Application no. 11800/85, Judgment of 26 April 1991) ügyben kifejtette – a békés célú gyülekezéshez való jogát gyakorló személy a tüntetésen részt vevő más személyek által elkövetett erőszak vagy más büntetendő cselekmények eredményeképpen sem szűnik meg élvezni a békés célú gyülekezéshez való jogot, amennyiben szándéka vagy magatartása békés marad.
Az erőszak célpontja a békés jelleg elvesztésének megítélése szempontjából irreleváns, vagyis a dolog- és a személy elleni erőszak egyaránt megalapozhatja, még akkor is, ha nem kifelé, hanem a rendezvény más résztvevői ellen irányul. Ha azonban ezzel szemben az erőszakot nem a rendezvény – akár csak korábban passzív, szemlélődő – résztvevői tanúsítják, nem állapítható meg a békés jelleg elvesztése sem.
Mindezekből kitűnik, hogy a békétlenség legfontosabb jellemzője a rendezvény résztvevői által kifejtett dolog, vagy személy elleni (fizikai) erőszak. Ezzel kapcsolatban indokolt rámutatni, hogy nem a büntető anyagi jog „erőszak” és „erőszakos magatartás” fogalma, hanem a köznyelvi értelemben vett „ténylegesen kifejtett erőszak” az irányadó. Ebből pedig az is következik, hogy nem elegendő az erőszak kilátásba helyezése. Ugyancsak nem vezet a békés jelleg elvesztéséhez erőszakos, sértő, vagy lealacsonyító kifejezések használata függetlenül attól, hogy az transzparenseken jelenik meg, vagy a résztvevők skandálják.21 A tüntetés nem veszíti el békés jellegét azzal sem, hogy a tüntetés résztvevői markáns és határozott véleményt fogalmaznak meg – például a rendőrökkel és a kormánnyal kapcsolatban – ugyanis mégha nem is szerencsés a rendőrök szidalmazása, a hangos politikai vélemény-nyilvánítás a tüntetések velejárója.22
Amint azt említettem, nem értékelhető a rendezvény békés jellegének elvesztéseként, ha az erőszakot nem a résztvevők fejtik ki. Ezért, valamint a büntetőjogitól eltérő erőszak-fogalom miatt az ülősztrájkok, blokádok akkor sem tekinthetőek békétlennek, ha az csak dolog elleni (pl. lánc, vagy bilincs elvágása), vagy személy elleni (elvezetés során alkalmazott testi kényszer) erőszakkal szüntethető meg, vagyis mindaddig, amíg a résztvevők csak passzív ellenállást tanúsítanak, megalapozottan hivatkozhatnak a gyülekezési jog védelmére. Természetesen a békés jelleg megléte nem zárja ki, hogy az adott esetben a résztvevők ilyen magatartása bűncselekménynek minősüljön.
A békés jelleg követelménye a rendezvény lefolyására, nem pedig annak céljára, vagy tárgyára vonatkozik, vagyis egy rendezvény nem válik pusztán azért békétlenné, mert a résztvevők a „közrendet”, „a társadalmi békét”, vagy éppen – pl. egy szomszédos országgal szembeni hadüzenet kinyilvánítása iránti tüntetéssel – a „békét veszélyeztető” követeléseket fogalmaznak meg. 
E követelmény természetesen nem jelent sem teljes érzelem-, konfliktus- vagy indulatmentességet, de a járókelőkkel, vagy a rendezvényen belül folyó hangos vita önmagában  nem jelez feltétlenül békétlenséget. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének hivatkozott jelentésében az Európai Biztonsági és Együttműködési Szervezet (EBESZ) – közelebbről meg nem nevezett – gyülekezési joggal kapcsolatos irányelveire hivatkozva helyesen mutatott rá arra, hogy „a gyülekezés alkalmával kifejezett vélemény mások ellen is irányulhat, éspedig olyan indulattal is, amely az érintetteket vagy másokat zavarja. Mindez beletartozik a békés gyülekezés fogalmába.”23
Függetlenül attól, hogy a rendezvényt bejelentették-e, a békésnek nem tekinthető gyülekezés – szemben a nem bejelentett, de békés gyülekezéssel – semmiképp nem állhat az Alkotmány 62. §-ának védelme alatt. A békétlenség tehát nem szinonimája sem a jogsértésnek, de még büntetőjogba ütközésnek sem, vagyis nem vezet feltétlenül minden jogsértés, vagy akár bűncselekményi tényállási elem megvalósítása a békés jelleg elvesztéséhez.24 Összefoglalva és leegyszerűsítve tehát a gyülekezés békés jellegének követelménye az erőszakos magatartások tilalmaként is leírható. 
A Gytv. a békés jelleg elvesztéséhez kifejezett jogkövetkezményt nem fűz, azonban abból, hogy a Gytv. a rendezvények valamennyi formájánál kiemeli azt, hogy ahhoz, hogy e törvény alkalmazható legyen rájuk, békéseknek kell lenniük, az adja meg a fontosságát, hogy a nem békés rendezvények nyilvánvalóan nem állnak az Alkotmány, illetőleg a Gytv. védelme alatt; ez a logika szolgál az alapjául annak, hogy ha egy eredetileg békés rendezvény elveszti ezt a jellegét, annak a rendezvény feloszlatása lehet az eredménye.25 A feloszlatásra azonban csak legvégső eszközként, kizárólag akkor kerülhet sor, ha a minden más, a rendezvény békés jellegének helyreállítása érdekében alkalmazott eszköz sikertelen maradt. 
A helyszíni tapasztalatok és a rendelkezésemre álló videofelvételek alapján ezért megállapítottam, hogy a földön ülő csoport gyülekezése a békés jellegét mindvégig megtartotta. Az elkülöníthető, több esetben is békétlenné váló (a rendőröket megtámadó) tömeggel szemben azonban a szükséges intézkedéseket a rendőrség elmulasztotta megtenni. Mindezek alapján megállapítottam, hogy a rendőrség eljárása a békés gyülekezési joggal összefüggő visszásságot okozott.

V. A gyülekezési jog érvényesülésével összefüggésben kiemelt figyelmet fordítottam arra, hogy a rendőrség gyülekezésekkel kapcsolatos előállítási gyakorlata megfelel-e az a jogszabályi garanciáknak, az alapvető jogok védelméből eredő alkotmányi követelményeknek. A július 4-i rendezvényekkel kapcsolatban az ORFK tájékoztatása, valamint a csatolt iratok alapján összesen 209 személy előállítására került sor. Erzsébet térről előállított személyek közül 3 fő ellen hivatalos személy elleni erőszak bűncselekményének elkövetése, 87 fő ellen garázdaság és jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni engedetlenség, 92 fő ellen pedig jogszerű rendőri intézkedéssel szembeni engedetlenség szabálysértés elkövetése miatt eljárást kezdeményezett.
1. Előbb az Erzsébet téri gyülekezést megelőzően foganatosított előállítások indokául megjelölt cselekményeket vizsgáltam meg. Amint arra már utaltam, egy személyt azért állítottak elő, mert átvizsgálásakor csomagjából a rendőrséget becsmérlő szórólapok kerültek elő. Három személy előállítására pedig azért került sor, mert húsz darab „fekete színű, terrorista fejet ábrázoló lufikat” kívántak a levegőbe engedni. 
Az Alkotmánybíróság 30/1992. (V. 26.) AB határozatában kifejtette, hogy „[a] szabad véleménynyilvánításhoz való jog a véleményt annak érték és igazságtartalmára tekintet nélkül védi. […] A véleménynyilvánítás szabadságának külső korlátai vannak csak; amíg egy ilyen alkotmányosan meghúzott külső korlátba nem ütközik, maga a véleménynyilvánítás lehetősége és ténye védett, annak tartalmára tekintet nélkül. Vagyis az egyéni véleménynyilvánítás, a saját törvényei szerint kialakuló közvélemény, és ezekkel kölcsönhatásban a minél szélesebb tájékozottságra épülő egyéni véleményalkotás lehetősége az, ami alkotmányos védelmet élvez. Az Alkotmány a szabad kommunikációt – az egyéni magatartást és a társadalmi folyamatot – biztosítja, s nem annak tartalmára vonatkozik a szabad véleménynyilvánítás alapjoga.”
Az előbbiekhez hasonlóan foglalt állást az Alkotmánybíróság 36/1994. (VI. 24.) AB számú határozatában is, melyben kifejtette, hogy „[a] szabad véleménynyilvánításhoz való jog a véleményt annak érték- és igazságtartalmára tekintet nélkül védi. A véleménynyilvánítás szabadságának külső korlátai vannak csak; amíg egy ilyen alkotmányosan meghúzott külső korlátba nem ütközik, maga a véleménynyilvánítás lehetősége és ténye védett, annak tartalmára tekintet nélkül. Vagyis az egyéni véleménynyilvánítás, a saját törvényei szerint kialakuló közvélemény, és ezekkel kölcsönhatásban a minél szélesebb tájékozottságra épülő egyéni véleményalkotás lehetősége az, ami alkotmányos védelmet élvez. Az Alkotmány a szabad kommunikációt – az egyéni magatartást és a társadalmi folyamatot – biztosítja, s nem annak tartalmára vonatkozik a szabad véleménynyilvánítás alapjoga. Ebben a processzusban helye van minden véleménynek, jónak és károsnak, kellemesnek és sértőnek egyaránt – különösen azért, mert maga a vélemény minősítése is e folyamat terméke.” 
Az előbbieket a 18/2000. (VI. 6.) AB határozat a következőképp foglalta össze: „Az Alkotmánybíróság ez alkalommal is fontosnak tartja annak hangsúlyozását, hogy a szabad véleménynyilvánításhoz való jog a véleményt annak érték- és igazságtartalmára tekintet nélkül védi. A véleménynyilvánítás szabadságának külső korlátai vannak csak; amíg egy ilyen alkotmányosan meghúzott külső korlátba nem ütközik, maga a véleménynyilvánítás lehetősége és ténye védett, annak tartalmára tekintet nélkül. Vagyis az egyéni véleménynyilvánítás, a saját törvényei szerint kialakuló közvélemény, és ezekkel kölcsönhatásban a minél szélesebb tájékozottságra épülő egyéni véleményalkotás lehetősége az, ami alkotmányos védelmet élvez. Az Alkotmány a szabad kommunikációt – az egyéni magatartást és a társadalmi folyamatot – biztosítja. Ebben a processzusban helye van minden véleménynek, jónak és károsnak, kellemesnek és sértőnek egyaránt – különösen azért, mert maga a vélemény minősítése is e folyamat terméke.” 
A véleménynyilvánítás szabadságával összefüggésben indokolt utalni az Emberi Jogok Európai Bíróságának a Handyside v. the United Kingdom26 ügyben hozott döntésére is, amelyben kifejtette, hogy a demokratikus jogállam egyik legfontosabb alapját jelenti a véleménynyilvánítás szabadsága és egyben kötelezettséget jelent az állam számára arra vonatkozóan, hogy védelemben részesítse állampolgárai azon jogát, hogy akár az állammal szemben is kinyilváníthassák véleményüket. 
Mindezek alapján megállapítottam, hogy a lufikkal, valamint a szórólapokkal történő vélemény-kifejezések egyértelműen a véleménynyilvánítási szabadság által védett körbe tartoztak, önmagában ezen tárgyak birtoklása nem alapozta volna meg az érintettek előállítását. A Rendőrség eljárása ezért alkalmas volt arra, hogy a szabad véleménynyilvánításhoz való joggal, egyúttal pedig a személyes szabadsághoz való joggal összefüggő visszásságot okozzon. 
2. A Rtv. 33. § (2) bekezdés f) pontja szerint a rendőr a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, aki a szabálysértést az abbahagyásra irányuló felszólítás után is folytatja, illetőleg akivel szemben az eljárás azonnal lefolytatható, továbbá akitől tárgyi bizonyítási eszközt kell megszerezni, vagy elkobzás alá eső dolgot kell visszatartani. A szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény (Szabstv.) 76. § (1) bekezdése is hasonlóan rendelkezik: a rendőrség a szabálysértési hatóság elé állíthatja azt, aki a szabálysértést az abbahagyására irányuló felszólítás után is folytatja.
A rendőrségi intézkedések, előállítások, illetőleg a szabálysértési eljárások megindításával kapcsolatban több esetben is hivatkoztak a Főváros Ítélőtábla két nappal korábban hozott, de a rendezvény idején még – írásba foglalás hiányában – végrehajthatónak nem tekinthető ítéletére. A Fővárosi Ítélőtábla 5.Pf.20.738/2009/7. számú, 2009. július 2-án hozott ítéletében – az elsőfokú bíróság ítéletet helybenhagyva – a Magyar Gárda Egyesületet, valamint a Magyar Gárdát, mint az egyesület egyfajta szervezeti egységének az Egytv. 16. § (1) bekezdés d) pontja alapján történő feloszlatásáról határozott. A bírósági határozat részletes indokolása szerint az egyesület, és különösen a hozzá szorosan kapcsolódó közösség (nem tömegmozgalom) által szervezett rendezvényeken tartott alakzatban vonulások, a viselt egyenruha (formaruha), az általuk használt kifejezések, vezényszavak köszöntések, az egyes szónoklatok tartalmát összesség megítélve, összhatásukat tekintve alkalmasak voltak arra, hogy előidézzék mások, az egyes nemzeti és etnikai kisebbséghez tartozó személyek jogainak és szabadságának sérelmét, az egyenlő méltósághoz való jogukat, a faji megkülönböztetés tilalmát. A bíróság ítéletében ugyanakkor hangsúlyozza a következőket: „[...] a bíróság döntése a Magyar Gárdát alkotó természetes személyek jövőbeli egyesülési és gyülekezési jogára – mint anyagi jogi jogosultságra – kihatással nincsen, az e jogok jövőbeli gyakorlásával kapcsolatos kérdéseket nem dönti és nem is döntheti el.”
Téves tehát a rendőrség értelmezése: a bíróság tehát fogalmilag nem tilthatta – és a fentiek szerint ténylegesen nem is tiltotta – meg sem az alakzatban vonulást, sem általában az egyenruha (formaruha) viselését, vagy akár adott színű, mintájú, formájú ruházat viselését, a bíró ugyanis nem alkot jogot, erre legfeljebb a jogalkotási hatáskörrel rendelkező szerveknek lenne lehetőségük (általános jellegű magatartásszabályként). A bíróság értelemszerűen mindig egy konkrét magatartást nyilvánít a hatályos jogszabályok alapján jogsértőnek, ahogyan a rendőrségnek is az a kötelezettsége, hogy adott, konkrét magatartásról a jogszabályok alapján eldöntse, hogy az jogellenes-e vagy pedig sem. Következésképpen a bírósági ítéletben foglalt akár elvi jelentőségű tézisek, megállapítások – ha mégoly előremutatóak is – nem sugározhatnak át közvetlenül egy rendőrségi intézkedés közvetlen jogalapjává, legfeljebb értelmezési segítségként funkcionálhatnak. Álláspontom szerint a rendőrségnek is összhatásában kell vizsgálnia azt, hogy egy a gyülekezési törvény hatálya alá rendezvényen résztvevő személyek magatartása sérti-e mások jogát és szabadságát, és az okozott jogsérelem – az arányosság elvének megfelelően – milyen intézkedést igényel (a figyelmeztetéstől egészen a rendezvény feloszlatásáig). Egy bíróság döntés elvi megállapításai, hasonlóan egy alkotmánybírósági határozat indokolásában szereplőkkel, szempontként segíthetik a rendőrség jogalkalmazói munkáját: nem lehet azonban elvont jogalapja, egyfajta torz analógia alapján rendőrségi kényszerintézkedés alkalmazásának. Önmagában nem dönthető el, hogy egy egyenruha viselése, egy adott tartalommal megtartott szónoklat például megvalósítja-e a garázdaság szabálysértését vagy pedig sem.
Indokolt rámutatni továbbá, hogy a Fővárosi Ítélőtábla ítélete csak a garázdaság – e tekintetben lényegtelen, hogy szabálysértéis, vagy büntetőjogi – tényállás egy elemére, „a másokban megbotránkozást, vagy riadalmat kelthet” fordulatra utalt. Úgy vélem, hogy csaknem valamennyi, békésen gyakorolt gyülekezés fogalmilag alkalmas arra, hogy a társadalom más csoportjaiban megbotránkozást, vagy riadalmat keltsen. Mindig lehetnek ugyanis egyesek akik – alappal, vagy alaptalunul – egy-egy rendezvény megtartásán felháborodhatnak, vagy attól (akár a résztvevők száma, akár más miatt) megriadhatnak. 
Az Alkotmánybíróság 30/1992. (V. 26.) AB határozatában rámutatott, hogy a kommunikációs jogok teszik lehetővé az egyén megalapozott részvételét a társadalmi és politikai folyamatokban. „Történelmi tapasztalat, hogy mindannyiszor, amikor a véleménynyilvánítás szabadságát korlátozták, sérelmet szenvedett a társadalmi igazságosság, az emberi kreativitás, csökkent az emberben rejlő képességek kibontakozásának lehetősége. A káros következmények nem csupán az individuum, hanem a társadalom életében is megmutatkoztak és az emberiség fejlődésének sok szenvedéssel járó zsákutcájához vezettek. Az eszmék, nézetek szabad kifejtése, a mégoly népszerűtlen vagy sajátos elképzelések szabad megnyilvánulása a fejlődni képes és valóban eleven társadalom létezésének alapfeltétele.” A szabad véleménynyilvánításhoz való jog a véleményt annak érték és igazságtartalmára tekintet nélkül védi. Egyedül ez felel meg az Alkotmány ideológiai semlegességének. „A véleménynyilvánítás szabadságának külső korlátai vannak csak; amíg egy ilyen alkotmányosan meghúzott külső korlátba nem ütközik, maga a véleménynyilvánítás lehetősége és ténye védett, annak tartalmára tekintet nélkül. Vagyis az egyéni véleménynyilvánítás, a saját törvényei szerint kialakuló közvélemény, és ezekkel kölcsönhatásban a minél szélesebb tájékozottságra épülő egyéni véleményalkotás lehetősége az, ami alkotmányos védelmet élvez. Az Alkotmány a szabad kommunikációt – az egyéni magatartást és a társadalmi folyamatot – biztosítja, s nem annak tartalmára vonatkozik a szabad véleménynyilvánítás alapjoga. Ebben a processzusban helye van minden véleménynek, jónak és károsnak, kellemesnek és sértőnek egyaránt, különösen azért, mert maga a vélemény minősítése is e folyamat terméke.”
Demokratikus jogállamokban azonban az ilyen helyzetekre nem az az adekvát válasz, hogy a rendőrségnek kell a rendezvény (céljának, külsőségeinek stb.) tartalmi vizsgálatát elvégezni, hanem mindazok, akik az adott gyülekezés miatt megbotránkoznak, vagy riadalmat éreznek, véleménynyilvánítási joguk, valamint – hangsúlyozottan békés – gyülekezési joguk gyakorlásával fejezik ki ellenvéleményüket. A jogállamiság programja ugyanis nem valósítható meg a különböző – adott esetben markánsan eltérő – véleményű személyek, vagy csoportok közötti intenzív kommunikáció nélkül! 
Országgyűlési biztosként tarózkodom attól, hogy az állampolgárok alapvető jogainak korlátozását kezdeményezzem, mindazonáltal megjegyzem, hogy létezik pl. Németországban olyan, alkotmányosság próbáját kiálló törvényi szabályozás, amely – megfelelő garanciák mellett – az egyesülési- és gyülekezési jog formaruhában történő gyakorlását, vagy éppen feloszlatott szervezet gyülekezési jogát korlátozza, nem pedig bizonytalan jogalkalmazási kényszerhelyzetbe hozza rendőrséget.
3. Az Erzsébet térről leggyakrabban „szabálysértés továbbfolytatása” miatt került sor az előállításokra. Az Rtv. 33. § (2) bekezdés f) pontja szerint a rendőr a hatóság vagy az illetékes szerv elé állíthatja azt, aki a szabálysértést az abbahagyásra irányuló felszólítás után is folytatja, illetőleg akivel szemben az eljárás azonnal lefolytatható, továbbá akitől tárgyi bizonyítási eszközt kell megszerezni, vagy elkobzás alá eső dolgot kell visszatartani.
Az általam megismert dokumentumok és vidofelvételek nem tartalmaznak sem egy meghatározott személynek címzett, sem pedig egy-egy meghatározott szabálysértés abbahagyására irányuló felszólítást, így pedig legalábbis kétséges, hogy az Rtv. ezen fordulata az előállítást megalapozta volna. (Az ebbéli kétségeket tovább erősíti, hogy – a videofelvételek, valamint az azokba behallatszó rádióforgalmazások szerint – az intézkedések nem az esetleges szabálysértések, illetve azok folytatásának megakadályozására, hanem az előűllításra irányultak.) Mindezek alapján megállapítottam, hogy a rendőrség fent részletezett eljárása a személyes szabadsághoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.
Az OBH 2452/2008 sz. jelentésemben már áttekintettem az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28.) Korm. rendelet 40/A. § (1) bekezdésében szabályozott jogszerű intézkedéssel szembeni engedetlenség szabálysértés tényállásával kapcsolatos gyakorlatot, és annak megsemmisítését indítványoztam az Alkotmánybíróságnál, ezért ezzel kapcsolatban további megállapítást és intézkedést nem teszek.
Fel kell hívnom a figyelmet arra, hogy az Rtv. 19. § (1) bekezdése szerint a jogszabályi előírások végrehajtását szolgáló rendőri intézkedésnek – ha törvény vagy nemzetközi megállapodás másként nem rendelkezik – mindenki köteles magát alávetni, és a rendőr utasításának engedelmeskedni. A rendőri intézkedés során annak jogszerűsége nem vonható kétségbe, kivéve, ha a jogszerűtlenség mérlegelés nélkül, kétséget kizáróan megállapítható. A rendőrségi intézkedésekből fakadó sérelmekre megfelelően differenciált jogorvoslati-, és panaszfórum-rendszer került kialakításra. Így a rendezvény feloszlatását követően a rendezvény szervezője bírósághoz fordulhat, valamint mindenki, akivel szemben intézkedtek különböző állami szervek előtt tehet panaszt.

VI. Valamennyi, a különböző rendezvényeken történt előállításról készült – és később rendelkezésemre bocsátott – rendőri jelentést áttanulmányoztam. 
A Rendőrség 209 előállított személlyel kapcsolatos dokumentumot adott át a részemre. Legalább 3 előállított személy esetében csaknem teljesen hiányoznak a megküldeni kért dokumentumok. (Egy esetben csak az előállítás tartamáról szóló igazolást, egy esetben pedig az adott személy aznapi, de más cselekmény miatti előállításról készült jelentést küldtek meg részemre.) Az előállítások dokumentációjából 2 fő esetében teljesen 4 fő esetében pedig részben hiányzik az előállításról szóló rendőri jelentés. 29 esetben hiányzik az intézkedés jogszerűségét, szakszerűségét, valamint az alkalmazott kényszerintézkedés arányosságát vizsgáló parancsnoki kivizsgálás és vélemény. Három fő esetében (akik lufit fújtak az Anker közben) a rendőri jelentés szerint az intézkedésről külön jelentés készül (ezt a megküldött dokumentáció nem tartalmazza), az intézkedést a parancsnoki kivizsgálás azonban jogszerűnek, szakszerűnek és arányosnak találta. A parancsnoki kivizsgálás és vélemény 65 esetben előrenyomtatottan tartalmazza az intézkedés jogszerűségének és szakszerűségének megállapítását formálisan nem is hagyva ezzel ellentétes alternatív lehetőséget a parancsnoknak ezzel ellentétes megállapítás megtételére. Négy esetben a kivizsgálás eredményének alternatív lehetőségei (az intézkedés jogszerű / nem jogszerű, szakszerű /nem szakszerű) közül egyik sincs bejelölve, a parancsnoki kivizsgálások 3 esetben nincsenek aláírva, hét esetben pedig nem állapítható meg a kivizsgálást végző parancsnok személye. Az előállítás időtartamáról szóló igazolást a kapott dokumentáció mindössze 22 fő esetében tartalmaz, ebből 13 esetben azonban nincs kitöltve az előállítás végének időpontja. Mindössze öt előállított esetében tartalmaz a rendelkezésemre bocsátott dokumentáció az előállított személy meghallgatásáról készült jegyzőkönyvet. Az alkalmazott kényszerintézkedések tekintetében a rendőri jelentések a testi kényszert és a bilincs alkalmazását említik, a nagy mennyiségben alkalmazott ingerlőgáz használatáról lényegében említést sem tesznek.
Ezen adatok ismeretében megállapítom, hogy a személyes szabadságot korlátozó kényszerintézkedések, illetve az ezekkel összefüggő rendőri eljárások dokumentációjában komoly hiányosságok tapasztalhatók. A tömeges előállítás tekintetében kétséges az előállítás okszerűsége, különösen annak fényében, hogy az előállítottak döntő többségének meghallgatására sor sem került.
A meghallgatás hiányában a parancsnoki kivizsgálások – amelyek valamennyi intézkedést jogszerűnek, szakszerűnek, valamint arányosnak találtak – érdeme, erősen megkérdőjelezhető. Fel szeretném hívni a figyelmet arra, hogy több ilyen dokumentumot egyáltalán nem írtak alá, az aláírtak jelentős részében pedig a kivizsgálásra utaló szövegrész előnyomtatva, választási lehetőség nélkül (!) tartalmazta a megállapításokat. Egyes esetekben pedig az aláírt dokumentumból sem állapítható meg a kivizsgálás eredménye. 
A Rendőrség Szolgálati Szabályzatáról szóló 62/2007. (XII. 23.) IRM rendelet 57. § (3) bekezdése szerint a kényszerítő eszközök alkalmazását követően a rendőr elöljárója vizsgálja annak szükségességét, jogszerűségét, az arányosság követelményének megtartását, amelynek során meghallgatja azt, akivel szemben a kényszerítő eszközt alkalmazták, valamint az eseménynél jelenlévő személyeket, szükség esetén tisztázza a rendőr jelentésében észlelt ellentmondásokat. Úgy vélem, hogy e rendelkezésből egyértelműen az intézkedés tényleges, és tartalmi vizsgálatának kötelezettsége következnék, nem pedig egy látszatvizsgálat. 
Rendelkezésemre bocsátott dokumentumok alapján kétséges, hogy minden esetben tényleges és érdemi vizsgálat után került-e a vélemény kialakítására. Az előállításokról készült rendőri jelentések csak a legritkább esetben utalnak arra, hogy az érintett személy az előállítással összefüggésben helyszíni, vagy kórházi orvosi ellátásra szorultak, azonban ezekben az esetekben vagy hiányzik a parancsnoki kivizsgálás, vagy az az intézkedést szükségesnek, arányosnak és szakszerűnek minősítette. Mindennek pedig nem pusztán egyes parancsnoki vélemények megalapozottságát érintő kihatása lehet, hanem – amennyiben a vizsgálat nem, vagy nem megfelelően dokumentáltan történik – kétségessé teheti a valóban szakszerűen, jogszerűen és arányosan alkalmazott intézkedések megfelelőségét, illetve a későbbi eljárások megalapozottságát is. Nem kétséges tehát, hogy a nem megfelelő kivizsgálásnak a konkrét ügyekben az alkalmazott intézkedéseken túlmutató hatása is lehet.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy az illetékes parancsnokok eljárása mindazon esetekben amikor a parancsnoki kivizsgálás nem, vagy nem megfelelően történt, a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelményével, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal, továbbá a személyes szabadsághoz való joggal összefüggő visszásságot okozott. Rá kell mutatnom arra a tényre is, hogy bár a Rendőrség 209 személy előállításával kapcsolatos dokumentumot adott át a részemre, e dokumentumok a fentiek szerint nem voltak teljes körűek és voltak olyan eljárás alá vont, előállított személyek (pl. T. P. és B. T. férfiak, valamint F. R. nevű nő, akit munkatársaim szeme láttára állítottak elő), az előállításával kapcsolatos dokumentumokat azonban a Rendőrség nem bocsátotta rendelkezésemre.
A vizsgálat objektivitása, gyorsasága és eredményessége érdekében kért dokumentumok visszatartása akadályozza az országgyűlési biztost alkotmányos jogkörének gyakorlásában, egyúttal súlyos visszásságot előidézve alapvetően sérti a jogállami működést.
.
Meg kell jegyeznem továbbá, hogy az OMSZ-től kapott tájékoztatás szerint az előállítottak létszámának mintegy 40%-ának megfelelő számú sérültet kellett a helyszínen ellátni, akik közül az előállítottak 8%-ának megfelelő számú sérültet (17 személyt) kellett kórházba szállítani. Úgy gondolom, hogy az OMSZ-től származó adatok legalábbis kétséget ébresztenek abban, hogy a kényszer alkalmazása arányosan és szakszerűen történt.

VII. A korábbi vizsgálati tapasztalataimhoz képest lényeges előrelépést tapasztaltam az előállított személyek hozzátartozó vagy védő értesítésére vonatkozó nyilatkozatok beszerzésében. Ennek ellenére azonban a rendelkezésemre bocsátott iratok közül sok esetben hiányzott az előállított hozzátartozó értesítésére vonatkozó nyilatkozata, és egyetlen olyan nyilatkozatot sem találtam, amely védő értesítésére vonatkozott volna. 
Amint arra, az OBH 2624/2009 sz. jelentésemben is rámutattam, a szabálysértésekről szóló 1999. évi LXIX. törvény (a továbbiakban: Szabstv.) 48. § (1) bekezdéséből27 következik, hogy az eljárás alá vont személynek az eljárás teljes tartama alatt, a szabálysértési eljárás bármely szakaszában joga van védőt meghatalmazni. 
A védelemhez való joggal kapcsolatban indokolt rámutatni, hogy a szabálysértési eljárás a magyar jogban formális értelemben nem minősül büntetőeljárásnak, mivel a Szabstv. nem tartalmaz olyan utaló rendelkezést, amely alapján az abban nem szabályozott kérdésekben a Büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.) rendelkezéseit kellene alkalmazni. A „büntetőeljárás” Alkotmány 57. § (3) bekezdésében szereplő fogalma azonban a materiális szemlélet alapján – mivel ennek is az a célja, hogy az elkövető felelősségét megállapítsák, illetve vele szemben represszív jellegű szankciót alkalmazzanak – szükségszerűen kiterjed a szabálysértési eljárásra. Azt, hogy az Alkotmány 57. § (3) bekezdésében írt garancia kiterjed a szabálysértési eljárásra is, az is alátámasztja, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága számos esetben hasonló gyakorlatot követ az Emberi Jogok Európai Egyezménye 6. cikk 3. pontja vonatkozásában.28
Mindezek, valamint az Alkotmánybíróság közel két évtizedes gyakorlatából kitűnik,29 hogy – mivel a „szabálysértés kétarcú jogintézmény”, nevezetesen „ún. közigazgatás-ellenes”, illetve „ún. kriminális cselekmény” – a kriminális cselekmények miatt folyó eljárásokra a védelemhez való jogot is értelemszerűen vonatkoztatni kell. 
Az Rtv. 97. § h) pontja szerint fogvatartott: akit törvény, illetőleg törvény alapján kiadott hatósági határozat alapján a szabad mozgáshoz és tartózkodási hely szabad megválasztásához való jogában korlátoznak (őrizetbe vett, előzetesen letartóztatott, közbiztonsági őrizetben lévő, elfogott és előállított, elővezetett).
Az Rtv. 18. § (1) bekezdése meglehetősen egyértelműen rendelkezik, amikor előírja, hogy a fogvatartott részére biztosítani kell azt a lehetőséget, hogy egy hozzátartozóját vagy más személyt értesítsen, feltéve, hogy ez nem veszélyezteti az intézkedés célját. Ha a fogvatartott nincs abban a helyzetben, hogy e jogával élhessen, az értesítési kötelezettség a Rendőrséget terheli. Ha a fogvatartott fiatalkorú vagy gondnokság alá helyezett, haladéktalanul értesíteni kell törvényes képviselőjét vagy gondnokát.
Mindazon esetekben azonban, amikor az előállított hozzátartozó, vagy más személy értesítésére vonatkozó nyilatkozatát a rendőrség nem bocsátotta rendelkezésemre, kénytelen vagyok úgy értékelni, hogy a nyilatkozatok beszerzése nem történt meg, ez pedig a jogállamiság elvéből fakadó tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okozott. (Amennyiben e nyilatkozatok beszerzése megtörtént volna, de azt ismeretlen okból nem bocsátotta a rendőrség a rendelkezésemre, akkor pedig ezen eljárása a jogállamiság elvével összefüggő visszásságot okozott volna.)
Az OBH 1617/2009 sz. jelentésemben a védelemhez való jog szabálysértési eljárás bármely szakaszában való érvényesülésével kapcsolatban már rámutattam, hogy az előállított (eljárás alá vont) személy védő értesítésére vonatkozó nyilatkozata nem kerül pontosan dokumentálásra. Amint azt hivatkozott jelentésemben is kifejtettem: „[á]lláspontom szerint, nem lehet vitás, hogy amennyiben valaki akarata ellenére nem tudja felvenni védőjével, hozzátartozójával a kapcsolatot, sérül a védelemhez való jog. E nyilatkozat dokumentálása – magától értetődően, kifejezett törvényi kötelezettség nélkül is – elengedhetetlen a védelemhez való joggal, valamint a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásság megelőzéséhez (Célszerű, hogy az előállított személy nyilatkozatot lehetőleg saját kezűleg, kézírással tegye meg, vagy azt más olyan módon rögzítsék, amiből a megtett nyilatkozat tartalma kétséget kizárólag reprodukálható.)” E – 2009. február 27. napján kelt és ugyanaznap postázott – jelentésemben országosan egységes jogalkalmazás érdekében, az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján felkértem az országos rendőrfőkapitányt, hogy tegye meg a szükséges intézkedéseket annak érdekében, hogy a védő, illetve hozzátartozó értesítéséről szóló nyilatkozat megtétele és tartalma megfelelően és reprodukálhatóan kerüljön dokumentálásra. Amennyiben a szabálysértési eljárás alá vont személy kéri védő, vagy hozzátartozó értesítését, e kérésének teljesítését a szabálysértési hatóság (indokolás nélkül, vagy akár valamilyen indok megjelölésével) még abban az esetben sem tagadhatja meg, vagy és nem mellőzheti, ha a kötelező védelem esetei nem is állnak fenn.
Hangsúlyozandó, hogy egyetlen egy, védő meghatalmazásával kapcsolatos nyilatkozatot, vagy akár a védelemhez való jogról szóló tájékoztatásra utaló iratot nem bocsátott a rendőrség rendelkezésemre, ezért kénytelen vagyok úgy tekinteni, hogy az nem történt meg. Mindezekre tekintettel megállapítottam, hogy a rendőrség eljárása azzal, hogy nem biztosította a védelemhez való jogot a szabálysértési eljárás minden szakaszában, a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.

VIII. Számos panaszos sérelmezte, hogy bár több órán keresztül elő voltak állítva, meghallgatásukra ez idő alatt nem került sor. Függetlenül attól, hogy az előállítások jogalapja egyébként megfelelő volt-e, indokolt nyomatékosan rámutatni a következőkre: mindazon esetekben, amikor nem került sor az előállítottak meghallgatására, az előállítás szükségessége is kérdéses. Indokolt itt is rámutatni arra, hogy az előállítás, mint személyi szabadságot korlátozó kényszerintézkedés alkalmazásának feltételei megfelelően szabályozottak, ezért az soha nem lehet előrehozott büntetés és „nevelő célzattal” sem alkalmazható.
Mindezek alapján megállapítottam, hogy a rendőrség eljárásával a jogállamiság elvével, valamint a személyes szabadsághoz való joggal összefüggő visszásságot okozott.

IX. Az országos rendőrfőkapitány tájékoztatása szerint az előállítások során a rendőrség nem ún. kábelkötegelőket, hanem ún. gyorsbilincset alkalmaztak, amely a Rendőrségnél rendszeresített kényszerítő eszközök típusairól és fajtáiról szóló 63/2007. (XII. 23.) IRM rendelet mellékletében „műanyagbilincs” megnevezéssel szerepel. Mindez nem változtat azon a körülményen, hogy az ezen eszközzel végrehajtott bilincselés kulccsal nem oldható, és megfelelő eszköz (kés, olló, vagy más vágóeszköz) hiányában a bilincselés csak hosszabb idő alatt szüntethető meg.
Az Rtv. 15. §-a szerint a rendőri intézkedés nem okozhat olyan hátrányt, amely nyilvánvalóan nem áll arányban az intézkedés törvényes céljával. Több lehetséges és alkalmas rendőri intézkedés, illetőleg kényszerítő eszköz közül pedig azt kell választani, amely az eredményesség biztosítása mellett az intézkedéssel érintettre a legkisebb korlátozással, sérüléssel vagy károkozással jár. Felhívom a figyelmet arra, hogy az előállítás során felléphetnek olyan körülmények, amelyek a bilincselés gyors (haladéktalan) megszüntetését indokolhatják (így pl.: ha a bilincselt személy rosszul lesz, és vizsgálata, vagy ellátása ezt indokolja). Mindezekből az is következik, hogy amennyiben nem biztosítottak azok az eszközök, amelyek a műanyagbilincs gyors oldását lehetővé teszik, az ún patent- és zsanéros bilincshez képest súlyosabb korlátozás, vagy sérülés veszélyét, ezzel pedig egyes esetekben akár az élethez és testi épséghez való joggal összefüggő visszásság veszélyét hordozhatja magában. Indokolt azonban rámutatni, hogy a műanyagbilincs alkalmazásának arányossága esetről esetre, az érdemi parancsnoki kivizsgálások során ítélhető meg.
Munkatársaim helyszíni tapasztalatai, valamint a megtekintett rendőrségi videofelvételek alapján – az ombudsmani gyakorlatban szokatlan módon – meg kell jegyeznem, hogy a Készenléti Rendőrség kötelékébe tartozó erők az elrendelt fokozott közbiztonsági ellenőrzés (ezen belül különösen a ruházat- és csomagátvizsgálás) végrehajtása során éppúgy, mint a tömegkezelési feladatok, és ezek dokumentálása során jellemzően kiemelkedtek a többi szervezeti egység közül. Így a videofelvételek szerint az intézkedés alá vont személyeket esetenként kifejezetten kérték az együttműködésre, tájékoztatták az intézkedés indokairól, további menetéről. Az általuk készített rendőri jelentések (a Mosonmagyaróvári RK-éhoz hasonlóan) az átlagosnál alaposabbak. 

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alapvető joggal összefüggő visszásságok orvoslása, jövőbeni megelőzése, valamint az országosan egységes jogalkalmazás érdekében
1./ az Obtv. 25. §-a alapján javaslom az Országgyűlésnek, hogy 
a./ gyülekezési jog gyakorlása során a „fegyveresen, vagy felfegyverkezve” történő megjelenés fogalmát pontosítsa, és ezzel a gyülekezési jogról szóló 1989. évi III. törvényt egészítse ki;
b./ állapítsa meg a különböző célú közterület-használatra vonatkozó legalapvetőbb szabályokat, ezzel is biztosítva a békes gyülekezéshez való jog gyakorlásának garanciáit.
2./ az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem az országos rendőrfőkapitányt, hogy
a./ gondoskodjon arról, hogy a jövőben a rendezvény feloszlatását megelőző felszólításban annak indoka is megjelölésre kerüljön;
b./ hívja fel az állomány figyelmét arra, hogy a békés gyülekezéshez való jog gyakorlása nem hatósági engedélyhez kötött;
c./ a Gytv.-ben meghatározott feloszlatási ok hiányában – akár tömeges szabálysértés gyanúja esetén is – tartózkodjon a Gytv. hatálya alá tartozó rendezvények feloszlatásától,
d./ gondoskodjon a kényszerintézkedések alkalmazásáról szóló rendőri jelentések érdemi parancsnoki kivizsgálásától;
e./ gondoskodjon arról, hogy a kényszerintézkedések alkalmazásáról szóló rendőri jelentések teljeskörűen és pontosan tartalmazzák a kényszerintézkedés indokául szolgáló események cselekmények leírását;
f./ tartózkodjon az előállítás indokolatlan, hatását tekintve előrehozott szankcióként való alkalmazásától;
g./ a kért dokumentumokat a jövőben teljeskörűen bocsássa rendelkezésemre;
h./ a rendőrség tartózkodjon az eljárás alá vont személy passzív ellenállásának megtörése érdekében az ingerlőgáz használatától;
i./ gondoskodjon arról, hogy a Készenléti Rendőrség egységeihez hasonlóan minden rendőri egység az intézkedés megkezdése előtt egyértelműen és érthetően szólítsa fel az intézkedés alá vont személyt az elvárt magatartásra;
j./ a rendőrség tartózkodjon a kommunikációs jogok (így különösen a véleménynyilvánítás és a békés gyülekezéshez való jog) tárgyának értékelésétől, és alapjogvédelmi kötelezettsége teljesítése során attól függetlenül minden jogszabályi lehetőségét kihasználva biztosítsa e jogok mind teljesebb gyakorlását.
k./ gondoskodjon arról, hogy az ún. műanyag bilincs alkalmazásra kizárólag abban az esetben kerüljön sor, ha annak szükség esetén gyors oldásának lehetősége is biztosított.

Budapest, 2009. szeptember 3.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet:
1   [Hívójel1] érdeklődöm, hogy a felszólító autóba kijelölt személyek [nem érthető] A kért személyek ott vannak, csak a felszólító szöveg hiányzik, meg az, hogy mi alapján fogjuk mi ezt feloszlatni. Azt kellene még tudni.
2  [Hívójel4] vagyok. Közleményem lenne az állomány irányába. Amennyiben meg fog történni a felszólítás háromszor. És nem hagyják el a személyek a tér területét, első körben igazoltató csoportokat fogunk felállítani. Amennyiben szükségessé válik, azokat a személyeket, akiket kell, elő fogjuk állítani. Amennyiben a tömeg ellenáll, akkor a további utasításokat fogom adni.  
3    17:16. [Hívójel2]: Akin sapka van, meg zászló, azt elő kell állítani, mindenről videofelvétel készüljön. […] Aki nem hagyja el a területet […] 17:29 [ismeretlen személy]: Gárdisták, akik leültek, gárdista ruhában vannak, előállítani.
4   18:16 Az asszonyt két rendőr kíséri, az egyikük azt mondja, hogy „Jöjjön asszonyom, nem akarjuk itt húzni, jöjjön, kérem!” Eközben a hölgy „nem, nem” kiáltásokkal tiltakozik.
5    Kérem szíveskedjék velem fáradni!”, vagy „Velünk jönne, kérem!”
6    [Hívójel?]: „Ne engedjétek a kollégákat, hogy kiemeljék az ülőket, vegyétek fel a gázálarcot. Jó, Figyelem, be fog jönni a [X] osztály állománya, és le fogja választani az ülő személyeket. Folyosónyitás előre! Figyelem! A tömeg nem áll ellen, toljuk őket kifele, és emeljük ki az ülő személyeket. Most kezdjük meg.”
7    A békés gyülekezés jogát el kell ismerni. E jog gyakorlását csak a törvényben megállapított olyan korlátozásoknak lehet alávetni, amelyek egy demokratikus társadalomban az állam biztonsága, a közbiztonság és a közrend, illetőleg a közegészség, a közerkölcs vagy mások jogai és szabadsága védelme érdekében szükségesek.
8   18. § (1) Ha a törvény külön elrendeli, előkészület miatt büntetendő, aki a bűncselekmény elkövetése céljából az ehhez szükséges vagy ezt könnyítő feltételeket biztosítja, az elkövetésre felhív, ajánlkozik, vállalkozik, vagy a közös elkövetésben megállapodik.
9  A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.) 1. §-a szerint az önkormányzat helyi közügyekben önállóan jár el. Az Ötv. 8. §-a közterületek fenntartását kiemelten a települési önkormányzat feladatává teszi. A fenntartási kötelezettség pedig feltételezi a közterület-használat rendjének szabályozási kompetenciáját. Az Ötv. – 1994. december 11-től hatályos – 63/A. § h) pontja fővárosi viszonylatban egyértelműen ki is mondja, hogy a fővárosi közgyűlés „rendeletében szabályozza... a közterület-használatot és a közterület rendjét”. (Az Ötv. 1. és 8. §-ának általános rendelkezéséhez képest a fővárosi speciális szabályozásra azért volt szükség, mert mind a fővárosi, mind a kerületi önkormányzat egyaránt települési önkormányzat, s a törvényhozónak el kellett döntenie, hogy a közterület-fenntartással összefüggő rendeletalkotás jogával melyik önkormányzati típust ruházza fel.) A közterület-használat szabályozása díjfizetési feltételek normatív előírásával jár együtt. A települési önkormányzat alapvető jogosítványa, hogy saját közterületének fenntartási, használati rendjét maga határozza meg. Semmilyen alkotmányos szempont nem szolgáltat indokot arra, hogy a fővárosi viszonylatban szabad, vidéki önkormányzati viszonylatban viszont tilos a közterület-használat rendeleti feltételeinek meghatározása. […] országos érvényű jogi szabályozás nincs, a szabályozási jogkör az Ötv. 16. § (1) bekezdésének első fordulata […] alapján az önkormányzatokat illeti. Lásd. 46/1997. (IX. 30.) AB határozat, ABH 1997
10 A töretlen ombudsmani gyakorlat kiemeli, hogy éppen a szigorú, objektív feltételek megléte és a taxatíve meghatározott rendőrségi döntési lehetőségek (tudomásul vétel, megtiltás) okán beszélünk bejelentésről, nem pedig engedélyezésről, ahol a hatóságnak jóval tágabb mérlegelési lehetősége van. Lásd OBH 2058/2008., illetve 2624/2009. számú jelentések 
11  Hasonlóan ld. 55/2001. (XI. 29.) AB számú határozat 
12  Rassemblement Jurassien/Unité Jurassienne v. Switzerland (Application no. 8191/78, Commission decision of 10 October 1979)
13   „Azért, hogy a rendőrség a rendezvény zavartalan lebonyolításának biztosítása során adódó feladatait elláthassa, a Javaslat lehetővé teszi a rendőrség képviselőjének a rendezvényen való jelenlétét. Ez a lehetőség a rendőrség képviselőjét minden, a törvény hatálya alá tartozó rendezvénnyel kapcsolatban megilleti. Ennek megfelelően a rendőrség képviselője az alapvető közrendvédelmi feladatából eredően mind a közterületen, mind a középületben megtartott rendezvényen jelen lehet. Ez a rendelkezés a magánlakásban megtartásra kerülő rendezvényeket nem érinti, hiszen magánlakásba rendőr csak külön jogszabály által meghatározott esetekben vagy a tulajdonos, bérlő hozzájárulásával léphet be.”
14  Btk. 137. § 4. a) „fegyveresen követi el a bűncselekményt, aki lőfegyvert vagy robbanóanyagot tart magánál; a fegyveres elkövetésre vonatkozó rendelkezéseket alkalmazni kell akkor is, ha a bűncselekményt lőfegyver vagy robbanóanyag utánzatával fenyegetve követik el,” 
15  A Gytv. pusztán a robbanóanyagok tilalmát írja elő, a kémiai biztonságról szóló 2000. évi XXV. törvény pedig robbanó anyagok (sic!) és készítmények fogalmát határozza meg. Úgy vélem, hogy – éppen a technikai fejlődésre figyelemmel – indokolt a Gytv. által használt „robbanóanyag” kifejezés alatt a robbanó készítményeket is érteni.
16   ideértve a fokozottan, és a kismértékben tűzveszélyes anyagokat és készítményeket is.
17  A közbiztonságra különösen veszélyes eszközökről szóló 175/2003. (X. 28.) Korm. rendelet 3. § (2) bekezdés d) pontja a pelargonsav-vanillilamid és az olajosgyanta-tartalmú kapszaicin hatóanyagot nem tartalmazó, legfeljebb 20 gramm töltőanyag tömegű gázsprayre, kivéve a közterületen vagy nyilvános helyen szervezett rendezvényeket.
18  Azt, hogy a Gytv. esetében a békés jelző nem pusztán az összejövetelekre, hanem a valamennyi rendezvényre egyaránt vonatkozik, az Alkotmánybíróság már az 55/2001. (XI. 29.) AB számú határozat indokolásában egyértelművé tette.
19  E jelenségek ugyan szoros kapcsolatot mutathatnak a békés jelleg elvesztésével, azonban nem tekinthetőek szinonim fogalmaknak. Nem véletlenül nevesítette külön feloszlatási okként a jogalkotó, ahelyett, hogy pl. a fegyveres gyülekezést egyszerűen a békés jelleg elvesztéseként határozta volna meg.
20  A Nemzetbiztonsági Hivatal 2006 őszén közleményt adott ki, melyben a jogellenes cselekményekben való passzív részvétel (helyszínen tartózkodás) esetleges büntetőjogi következményeire (pszichikai bűnsegély) hívta fel az állampolgárok figyelmét. (OBH 4583/2007) 
21  Bármennyire ijesztő egy többezres tömegtől hallani, de a résztvevők „Fegyverbe! Fegyverbe!” skandálása ezért nem vezethet a békés jelleg elvesztéséhez.
22  Legfelsőbb Bíróság Kfv. 39.077/2006/6. A konkrét esetben a kormány-ellenes tüntetők demonstrációjuk jogszerűsége, valamint a rendőrség eljárásának jogellenessége tudatában kezdték az intézkedő rendőröket sértegetni.
23   OBH 4435/2006
24   Mindez azonban nem jelenti azt, hogy ne kellene a rendezvényt feloszlatni, ha az bűncselekményt, vagy arra való felhívást valósít meg.
25   55/2001. (XI. 29.) AB határozat, ABH 2001, 442.
26   Judgement on 7 December 1976 in the case of Handyside v. the United Kingdom
27   48. § (1) Védő lehet a szabálysértési eljárás bármely szakaszában:
a) meghatalmazás, illetőleg kirendelés alapján az ügyvéd, továbbá az eljárás alá vont személy nagykorú hozzátartozója;
b) az eljárás alá vont személy törvényes képviselője.
(2) Ügyvéd helyetteseként ügyvédjelölt is eljárhat.
(3) Védőt az eljárás alá vont személy, törvényes képviselője, továbbá nagykorú hozzátartozója hatalmazhat meg.
(4) Több eljárás alá vont személy érdekében ugyanaz a védő csak akkor járhat el, ha az eljárás alá vont személyek érdekei nem ellentétesek.
28   Öztürk v. Germany, Judgement of 21 February 1984, Series A, no. 73, § 46-56.
29 Így ld.: 1284/B/1990. AB határozat, 63/1997. (XII. 12.) AB határozat, 29/2000. (X. 11.) AB határozat.