Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB-4713/2009. számú ügyben

Előadó: dr. Haraszti Katalin
Az eljárás megindulása
Az Afganisztánban született, magyarországi lakóhelyű, hontalanként elismert személy, 2008. május 27-én, Budapesten született kiskorú gyermekének jogállása ügyében fordult hozzám. A panaszos sérelmezte, hogy negyedik gyermekét, aki már elmúlt másfél éves - a három idősebbtől eltérően – a magyar hatóságok nem hajlandók magyar állampolgárnak tekinteni. Rendezetlen jogállása következtében a gyermek sem személyi azonosítóval, sem lakóhellyel, sem társadalombiztosítási kártyával nem rendelkezik.

A megállapított tényállás
A panaszos által bemutatott, 2008. június 12-én kelt, születési anyakönyvi kivonat szerint a negyedik gyermek 2008. május 27-én született Budapest VIII. kerületében. A 2983/2008. folyószámú anyakönyvi bejegyzés szerint az apa és az anya hontalan, a gyermek állampolgársága ismeretlen.
Az ügyben megkerestem a Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatalának (a továbbiakban: KEKH) elnökét, akit az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 18. § (3) bekezdése alapján felkértem, vizsgálja meg, hogy a panaszos legkisebb gyermeke az állami népességnyilvántartásban szerepel-e, és a személyi azonosítóját tartalmazó hatósági igazolvány kiállításának mi az akadálya. A megkeresésre a KEKH elnöke azt válaszolta, hogy a gyermek az állami népesség-nyilvántartásban nem szerepel. Vizsgálata során a KEKH elnöke az IRM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (a továbbiakban: BÁH) Budapesti és Pest–megyei Regionális Igazgatóságát is megkereste, ahonnan azt a választ kapta, hogy a kiskorú az idegenrendészeti nyilvántartásban sem szerepel, így semmiféle, az idegenrendészeti hatóság által kiállított engedéllyel sem rendelkezik. A Budapesti és Pest–megyei Regionális Igazgatóságának tájékoztatása szerint a gyermek állampolgárságának vizsgálata folyamatban van, annak eredményétől függ, hogy esetében, a magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény (a továbbiakban: Áptv.) 3. § (3) bekezdésének a) pontjában előírt, magyar állampolgárság vélelmének fennállását a BÁH megállapítja-e.  Ezt követően, a BÁH főigazgatójához (a továbbiakban: főigazgató) fordultam, aki azt válaszolta, hogy a polgárok személyi adat és lakcímnyilvántartásában szereplő adatok szerint a panaszos és felesége bevándorolt jogállású, hontalan külföldiként, három idősebb gyermekük magyar állampolgárként él az országban. A főigazgató tájékoztatása szerint a BÁH a Budapest VIII. kerülete anyakönyvvezetőjének 2008. június 16-án kelt – az anyakönyvekről, a házasságkötési eljárásról és a névviselésről szóló 6/2003. (III. 7.) BM rendelet 18. § (4) bekezdésén alapuló – megkeresésére a panaszos legkisebb gyermeke állampolgárságának vizsgálata folyamatban van. Az eljárás több mint egy éve tartó elhúzódásának oka, hogy az anyakönyvvezető a panaszos negyedik gyermekének állampolgársága megállapításával kapcsolatos megkereséséhez a szülők hontalanságát igazoló okiratot nem csatolta. A BÁH a gyermek állampolgárságának vizsgálata során beszerezte a szülők idegenrendészeti iratanyagát, amelyben megtalálható egy, Afganisztán Prágai Nagykövetsége által 1998-ban kiállított igazolás, amely szerint a panaszost és feleségét az afgán állampolgárságból elbocsátották, és útleveleiket érvénytelenítették. Ezt követően, az idegenrendészeti hatóság a panaszost és feleségét hontalan jogállású személyként elismerte. A hontalanság elismeréséről szóló jogerős határozat jelenleg is érvényes.
Időközben azonban a BÁH tudomására jutott, hogy „az iszlám jogot követő államokban az állampolgárságból való elbocsátás nem jellemző,” ezért felkérték a Külügyminisztérium Konzuli Főosztályát, hogy az afgán állampolgárságról való lemondás szabályairól és gyakorlatáról tájékozódjék. Az iszlamabadi magyar külképviselet válasza szerint az állampolgárságból való elbocsátást az afgán külképviseletek az erről szóló elnöki határozat számára hivatkozva igazolhatják. A BÁH több alkalommal, szóban és írásban is tájékoztatta a panaszost arról, hogy az afgán állampolgárságból történt elbocsátást, hitelt érdemlő módon, diplomáciai felülhitelesítéssel ellátott okirattal kell igazolnia. A szülők a hiánypótlásra történő felhívásnak nem tettek eleget. A BÁH munkatársai felhívták a panaszos figyelmét arra, hogy legkisebb gyermeke számára letelepedett státust kérhet.
2009. május 4-én a BÁH ismételten a Külügyminisztérium Konzuli Főosztályához fordult, és kérte, hogy intézkedjenek a panaszos és felesége, illetve kiskorú gyermekeik állampolgárságának tisztázásához szükséges afganisztáni okiratok, illetve egyéb adatok beszerzése érdekében. 
A BÁH főigazgatója 2009. augusztus 3-án kelt levelében ígéretet tett arra, hogy a Külügyminisztérium Konzuli Főosztálya válaszának megérkezését követően, az iratok tartalmáról, illetve a panaszos negyedik gyermekének „állampolgárságára vonatkozó ténymegállapításukat” az anyakönyvvezetővel közölni fogja.

A vizsgált alkotmányos jogok 
A jogállam részét képező jogbiztonsághoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” /Alkotmány 2. § (1) bekezdés/;
A vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangja: ”A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját.”/Alkotmány 7. § (1) bekezdés/;
A jogorvoslathoz való jog: „A Magyar Köztársaságban a törvényben meghatározottak szerint mindenki jogorvoslattal élhet az olyan bírósági, közigazgatási és más hatósági döntés ellen, amely a jogát vagy jogos érdekét sérti. A jogorvoslati jogot - a jogviták ésszerű időn belüli elbírálásának érdekében, azzal arányosan - a jelen lévő országgyűlési képviselők kétharmadának szavazatával elfogadott törvény korlátozhatja.” /Alkotmány 57. § (5) bekezdés/;
A gyermeki jogok védelme: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”/Alkotmány 67. § (1) bekezdés/;
A Magyar Köztársaság területén való tartózkodáshoz való jog: „A Magyar Köztársaságban senkit nem lehet magyar állampolgárságától önkényesen megfosztani, vagy magyar állampolgárt a Magyar Köztársaság területéről kiutasítani.” /Alkotmány 69. § (1) bekezdés/.

Az alkalmazott jogszabályok
A magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény
3. § (3) Ellenkező bizonyításig magyar állampolgárnak kell tekinteni:
a) a Magyarországon lakóhellyel rendelkező hontalan szülők Magyarországon született gyermekét;
23. § (1) E törvény alkalmazásában - a lakcímbejelentés napjától - Magyarországon lakik az a lakóhellyel rendelkező nem magyar állampolgár,
a) aki bevándorolt vagy letelepedett jogállású,

A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény
3. cikk
1. A szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenek felett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban.
7. cikk
1. A gyermeket születésekor anyakönyvezik és ettől kezdve joga van ahhoz, hogy nevet kapjon, állampolgárságot szerezzen, és lehetőség szerint ismerje szüleit, valamint ahhoz, hogy ezek neveljék.
2. Az Egyezményben részes államok gondoskodnak arról, hogy ezeket a jogokat hazai törvényhozásuknak és a tárgyra vonatkozó nemzetközi okmányokban vállalt kötelezettségeiknek megfelelően érvényre juttassák, különösen akkor, ha ennek hiányában a gyermek hontalanná válna.

A harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény
2. § E törvény alkalmazásában
b) hontalan: akit saját joga szerint egyetlen állam sem ismer el állampolgárának;
76. § (1) A hontalanság megállapítására irányuló eljárás a Magyar Köztársaság területén jogszerűen tartózkodó kérelmező által az idegenrendészeti hatóságnál benyújtott kérelemre indul, amelyet a hontalankénti elismerését kérő (a továbbiakban: kérelmező) szóban vagy írásban terjeszthet elő.
79. § (1) A hontalanság megállapítására irányuló eljárás során a kérelmezőnek a hontalanságát igazolnia vagy valószínűsítenie kell, különösen:
a) a születési helye,
b) a korábbi lakó- vagy tartózkodási helye, továbbá
c) a családtagjai, illetve szülei állampolgársága
szerinti állam vonatkozásában.
(2) Az (1) bekezdés szerinti eljárásban – kérelemre – az idegenrendészeti hatóság a magyar külképviseletek útján igazgatási segítséget nyújt.
80. § (1) A hontalanság megállapítására irányuló eljárás során hozott határozat ellen fellebbezésnek nincs helye.
(2) A határozat bírósági felülvizsgálata iránti keresetet a határozat közlésétől számított tizenöt napon belül az idegenrendészeti hatóságnál kell benyújtani. A hatóság a keresetet az ügy irataival és ellenkérelmével együtt haladéktalanul megküldi a bíróságnak.

A polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény
3. § (1) A nyilvántartás olyan hatósági nyilvántartás, amely a polgároknak az e törvényben meghatározott személyi és lakcím adatait, valamint az azokban bekövetkezett változásokat tartalmazza.
(2) A nyilvántartás feladata az e törvényben meghatározott adatok és változásaik gyűjtése és kezelése, azokról okiratok kiadása és törvényben meghatározott jogosultaknak adatok szolgáltatása.
4. § (1) A törvény hatálya alá tartoznak:
a) a Magyar Köztársaság területén élő magyar állampolgárok, a bevándorolt és a letelepedett jogállású, valamint a menekültként elismert személyek,
(3) E törvény hatálya kiterjed:
a) a személyiadat- és lakcím-nyilvántartási, az adatkezelési és a lakcím-bejelentési eljárásra, 
11. § (1) A nyilvántartás tartalmazza a polgár
a) nevét;
b) magyar vagy külföldi állampolgárságát, illetve hontalanságát, magyar állampolgársága megszűnésének tényét (a továbbiakban: állampolgárság), valamint menekült, bevándorolt, letelepedett jogállását, illetve a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személy esetében a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való joggal történő rendelkezés tényét;
c) nemét;
d) születési helyét és idejét;
e) anyja nevét;
f) személyi azonosítóját;
h) lakcímét;
k) családi állapotát, házasságkötése vagy bejegyzett élettársi kapcsolata létesítésének helyét;
m) személyazonosító igazolványának, továbbá személyi azonosítójáról és lakcíméről kiadott hatósági igazolványának okmányazonosítóját.
22. § E törvény felhatalmazása alapján a 17. § (2) bekezdésének c) pontja szerinti adatok igénylésére jogosultak:
d) az idegenrendészeti szervek a jogszabályban meghatározott idegenrendészeti feladataik ellátásához;
f) az anyakönyvvezető.

Az anyakönyvekről, a házasságkötési eljárásról és a névviselésről szóló 1982. évi 17. törvényerejű rendelet
13. § (1) Az anyakönyvi, házasságkötési, valamint a bejegyzett élettársi kapcsolat létesítésére irányuló eljárásban az állampolgárságot vizsgálni kell.
(4) Annak a személynek a születési, halotti anyakönyvi bejegyzésében, akinek magyar, illetve külföldi állampolgársága vagy hontalansága nem igazolt, az anyakönyvben - az ellenkező bizonyításáig - az „állampolgársága ismeretlen” bejegyzést kell szerepeltetni.
(5) A hontalanság tényét okirattal kell igazolni.
32. § (1) A születési anyakönyv nyilvántartja:
a) a születés helyét és idejét (év, hó, nap);
c) a gyermek születési családi és utónevét, nemét, személyi azonosítóját;
d) a szülők születési családi és utónevét, születési helyét, személyi azonosítóját, annak hiányában a születési idejét, a lakóhely településének a nevét;
f) a szülők és a gyermek igazolt külföldi állampolgárságát, hontalanságát, ismeretlen állampolgárságát;
g) a bejegyzés idejét (év, hó, nap).

Az anyakönyvekről, a házasságkötési eljárásról és a névviselésről szóló 6/2003. (III. 7.) BM rendelet
18. § (1) Az igazolt külföldi állampolgárságot, hontalanságot, valamint az ismeretlen állampolgárságot az anyakönyv „Megjegyzések” rovata tartalmazza.
(4) A magyar állampolgárságot abban az esetben kell a születési anyakönyvbe feljegyezni, ha a magyar állampolgárságú gyermeket nem magyar állampolgárságú szülők fogadják örökbe, vagy ha a hontalan szülők Magyarországon született gyermekéről az állampolgársági ügyekben eljáró szerv megállapítja, hogy magyar állampolgárnak kell tekinteni.

A vizsgálat megállapításai
A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény (a továbbiakban: gyermekjogi egyezmény) 7. cikk 1. pontja alapján minden gyermeknek joga van ahhoz, hogy a születésekor anyakönyvezzék és ettől kezdve joga van ahhoz, hogy nevet kapjon, állampolgárságot szerezzen. A gyermekjogi egyezmény 7. cikk 2. pontja kötelezettségként deklarálja, hogy a részes államok, köztük a Magyar Köztársaság, gondoskodnak arról, hogy - a 7. cikk 1. pontjában szereplő jogokat – „hazai törvényhozásuknak és a tárgyra vonatkozó nemzetközi okmányokban vállalt kötelezettségeiknek megfelelően érvényre juttassák, különösen akkor, ha ennek hiányában a gyermek hontalanná válna.”
A gyermekjogi egyezményben vállalt nemzetközi jogi kötelezettséggel összhangban, az anyakönyvekről, a házasságkötési eljárásról és a névviselésről szóló 1982. évi 17. törvényerejű rendelet (a továbbiakban: At.) 5. § (2) bekezdése alapján, Magyarországon valamennyi élve született gyermek születését anyakönyvezni kell. A születést az az anyakönyvvezető anyakönyvezi, akinek a működési területén a gyermek megszületett. 
A magyar állampolgársági jog alapvetően a leszármazás, vagyis „ius sanguinis” elvén alapul, ami azt jelenti, hogy a magyar állampolgár gyermeke a születésekor – a szülés helyétől függetlenül – megszerzi a magyar állampolgárságot. Annak tisztázása érdekében, hogy a gyermek valamelyik szülője után szerez-e a magyar állampolgárságot a születés anyakönyvezésére irányuló eljárásban – az At. 13. § (2) bekezdése alapján – a szülők állampolgárságát vizsgálni kell. A szülők a személyazonosságukat és az állampolgárságukat érvényes személyazonosító igazolvánnyal vagy úti okmánnyal igazolhatják. 
A magyar jog a „ius soli”, vagyis a magyar állampolgárságnak a Magyar Köztársaság területén való születés alapján történő megszerzésének elvét csak kivételes esetekben alkalmazza. Az egyik ilyen kivételt a magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény (a továbbiakban: Áptv.) 3. § (3) bekezdésének a) pontja jelenti, ami elrendeli, hogy az ellenkező bizonyításig magyar állampolgárnak kell tekinteni „a Magyarországon lakóhellyel rendelkező hontalan szülők Magyarországon született gyermekét”. Az Áptv. 3. § (3) bekezdésének a) pontja a gyermekjogi egyezmény 7. cikk 2. pontjában rögzített, a gyermek hontalanná válásának megelőzését célzó állami kötelezettségvállalásnak a hazai jogban történő érvényre juttatását szolgálja. Amennyiben tehát, az Áptv. 3. § (3) bekezdésének a) pontjában rögzített három körülmény, nevezetesen a szülők magyarországi lakóhelye, a szülők hontalanságának ténye, továbbá a gyermek magyarországi születési helye fennáll, gyermeknek mindaddig alanyi joga van ahhoz, hogy őt minden magyar hatóság magyar állampolgárnak tekintse, amíg ennek ellenkezője bizonyítást nem nyer.
Az At. 13. § (5) bekezdése külön is megemlíti, hogy az anyakönyvi eljárásban - így a gyermek születésének anyakönyvezésekor is - a „hontalanság tényét okirattal kell igazolni.” A hontalanság megállapítására irányuló eljárás – a harmadik országbeli állampolgárok beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007. évi II. törvény 76. § alapján – a Magyar Köztársaság területén jogszerűen tartózkodó kérelmező által az idegenrendészeti hatóságnál benyújtott kérelemre indul, amelyet az elismerését kérő személy szóban vagy írásban terjeszthet elő. A kérelemről az idegenrendészeti hatóság határozattal dönt. A személy hontalanságát, továbbá magyarországi lakcímét – a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény 11. § (1) bekezdés b) és h) pontjai alapján – az állami népesség-nyilvántartás is tartalmazza. A nyilvántartott adatokat a személyazonosító, továbbá a lakcímet tartalmazó hatósági igazolványok közhitelűen igazolják, amelyekkel a panaszos és felesége is rendelkeznek.  
A negyedik gyermek születését regisztráló anyakönyvvezető előtt, a panaszos és felesége hontalanságát az magyar nyelvű érvényes személyi igazolványuk, a magyarországi lakóhelyüket a lakcímüket igazoló hatósági igazolványuk, gyermekük magyarországi születési helyét a szülés helyéül szolgáló egészségügyi intézmény által kiállított, a „Születés bejelentésére szolgáló nyomtatvány” igazolta. A leírtak alapján, a Magyarországi lakóhelyű hontalan jogállású szülők 2008. május 27-én, Budapest VIII. kerületében született negyedik gyermekét, születésétől kezdődően – az ellenkező bizonyításáig - magyar állampolgárnak kellett volna tekinteni. Az Áptv. 3. § (3) bekezdésének a) pontjával ellentétes, hogy a Budapest VIII. kerületi születési anyakönyvben a gyermek állampolgársága rovatban még a vizsgálatom idején is az „állampolgársága ismeretlen” bejegyzés szerepelt.
Annak ellenére, hogy a panaszos negyedik gyermekének esetében a szülők az Áptv. 3. § (3) bekezdésének a) pontjában felsorolt valamennyi feltétel fennállását érvényes okiratokkal igazolták, az anyakönyvvezető az újszülött magyar állampolgárságát azért jegyezhette be a születési anyakönyvbe, mert, az iratokat - az anyakönyvekről, a házasságkötési eljárásról és a névviselésről szóló 6/2003. (III. 7.) BM rendelet (a továbbiakban. BM. rendelet) 18. § (4) bekezdésének második fordulata alapján – az IRM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatalának (a továbbiakban: BÁH) meg kellett küldenie. A BM rendelet hivatkozott rendelkezése szerint a hontalan szülők Magyarországon született gyermekéről az állampolgársági ügyekben eljáró szerv, vagyis a BÁH feladata megállapítani, hogy magyar állampolgárnak kell-e tekinteni. 
Az Áptv. 3. § (3) bekezdésének a) pontja egyértelmű kötelezettségként deklarálja, hogy a Magyarországon lakóhellyel rendelkező, hontalan szülők, Magyarországon született gyermekét, a törvényben megjelölt feltételek fennállása esetén, az ellenkező bizonyításáig magyar állampolgárnak kell tekinteni. Az említett körülmény, továbbá a BM rendelet 18. § (4) bekezdésének második fordulatának ismeretében nyilvánvaló, hogy ilyen esetekben, az „állampolgársági ügyekben eljáró szerv” kizárólag az Áptv. 3. § (3) bekezdésének a) pontjában megjelölt körülmények fennállását vizsgálhatja. Miután a szülök az Áptv. 3. § (3) bekezdésének a) pontjában megjelölt feltételeket már az anyakönyvvezető előtt igazolták, aki – kétség esetén - a polgárok személyi adatát és lakcímét tartalmazó központi nyilvántartáshoz is hozzáférhet, így az adatok helytállóságát saját hatáskörében is ellenőrizheti, az iratoknak az állampolgársági ügyekben eljáró szervhez történő továbbküldése számottevően meghosszabbítja, és indokolatlanul bürokratikussá teszi a gyermek magyar állampolgárként kezelésére vonatkozó törvényi rendelkezés gyakorlati érvényesülését. A BM rendelet 18. § (4) bekezdésének szövegét a 10/2007. (III. 6.) IRM rendelet 7. § állapította meg, amelyet 2007. IV. 1-jétől kell alkalmazni. A panaszos három idősebb, az IRM rendelet hatályba lépését megelőzően született gyermekének esetében az Áptv. 3. § (3) bekezdés a) pontjának alkalmazása semmiféle nehézséget nem okozott, ők jelenleg is magyar állampolgárok. 
A Magyar Köztársaság a gyermekjogi egyezmény 3. cikkének 1. pontjában vállalta, hogy a hazai közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben elsősorban a gyermek mindenekfelett álló érdekét veszik figyelembe. A BM rendelet 18. § (4) bekezdésének az a rendelkezése, amelynek alapján az anyakönyvvezető a hontalan szülők olyan Magyarországon született gyermekeinek az iratait is köteles az „állampolgársági ügyekben eljáró szervnek” megküldeni, akik esetében az Áptv. 3. § (3) bekezdésének a) pontjában megjelölt feltételek fennállása már az anyakönyvi eljárásban is kétséget kizáróan megállapítható, nem a gyermek mindenekfelett álló érdekét szolgálja, ezért Alkotmány 2. § (1) bekezdésében biztosított jogállamiság részét képező jogbiztonsághoz, az Alkotmány 7. § (1) bekezdésében biztosított, a vállalt nemzetközi kötelezettségek valamint a belső jog összhangjához, továbbá az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében biztosított gyermeki jogok védelmével összefüggő visszásságot eredményez..
A BÁH főigazgatója 2009. augusztus 3-án azt írta, hogy az Áptv. alkalmazása során a hontalan állapot fennállását vizsgálni kell, így a panaszos 2008. május 27-én, Budapesten született negyedik gyermeke hontalanságának vizsgálata is folyamatban van. Sem a KEKH elnöke által megküldött iratokban, sem a BÁH főigazgatójának válaszlevelében nem találtam azonban olyan információt, miszerint az idegenrendészeti hatóság akár a panaszos, akár a felesége hontalan elismeréséről szóló közigazgatási határozatot jogerős döntéssel visszavonta volna. A hontalanság deklaráló jogerős idegenrendészeti határozat mindenkire, így az anyakönyvvezetőre, a KEKH-re, sőt határozatot hozó idegenrendészeti hatóságra, valamint az „állampolgársági ügyekben eljáró szervre” is kötelező. A hontalanság megállapítására irányuló eljárás során hozott határozat, így a hontalan elismerés visszavonásáról szóló közigazgatási döntés ellen is, bírósági felülvizsgálatot lehet kérni, amit a határozat közlésétől számított tizenöt napon belül az idegenrendészeti hatóságnál kell benyújtani. Az a tény, hogy a BÁH a panaszos és felesége hontalan jogállását az elismerésről szóló jogerős igenrendészeti határozat visszavonása, illetve az ehhez kapcsolódó bírói felülvizsgálat biztosítása nélkül hagyta figyelmen kívül, az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében biztosított jogállamiságból eredő jogbiztonság követelményével, valamint az Alkotmány 57. § (5) bekezdésében biztosított jogorvoslathoz való joggal összefüggő visszásságot okoz.
Nincs jogi akadálya annak, hogy az illetékes hatóság a hontalanság tényét a jogállás fennállása alatt bármikor felülvizsgálja. Tekintettel azonban arra, hogy az Áptv. 3. § (3) bekezdésének a) pontja értelmében, az felsorolt körülmények fennállása esetén a gyermeket az „ellenkező bizonyításáig” minden további körülménytől függetlenül kell magyar állampolgárnak tekinteni, őt a magyar állampolgársággal járó jogok a szülők hontalan jogállásának felülvizsgálatára irányuló eljárás ideje alatt is megilletik. Az Áptv. 3. § (1) bekezdésének a) pontja alapján magyar állampolgárnak tekintendő gyermeknek is alanyi joga, hogy az idegenrendészeti hatóság engedélyének hiányában is a Magyar Köztársaság területén tartózkodjék. Az Alkotmány 69. § (1) bekezdésében biztosított, az Magyar Köztársaság területén történő tartózkodáshoz való joggal összefüggő visszásságot okoztak a BÁH munkatársai, azzal, hogy az Áptv. 3. § (1) bekezdése a) pontjának alkalmazása helyett, felhívták a panaszost arra, hogy - a Magyarországon lakóhellyel rendelkező, hontalan szülők, Magyarországon született - negyedik gyermeke számára letelepedett státust kérjen.

Ajánlás
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján, ajánlással fordulok az igazságügyi- és rendészeti miniszterhez, intézkedjék annak érdekében, hogy az IRM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatala panaszos a Magyarországon lakóhellyel rendelkező, hontalan szülők, Magyarországon született negyedik gyermeke esetében se akadályozza a magyar állampolgárságról szóló 1993. évi LV. törvény 3. § (1) bekezdése a) pontjának alkalmazását.

Javaslat
Álláspontom szerint a feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásságok az anyakönyvekről, a házasságkötési eljárásról és a névviselésről szóló 6/2003. (III. 7.) BM rendelet 18. § (4) bekezdésének fölösleges rendelkezésére vezethetők vissza. Ezért, az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. § alapján, az említett jogszabályi rendelkezés alkalmazásából eredő visszásságok jövőbeni elkerülése érdekében javaslom, hogy az igazságügyi- és rendészeti miniszter intézkedjen a fölösleges rendelkezés hatályon kívül helyezéséről.

Budapest, 2009. december 7.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.