Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának 
Jelentése
az OBH 2405/2009. számú ügyben

Előadók: dr. Gurbai Sándor
dr. Fogarassy Edit
Lux Ágnes
Az eljárás megindulása
Civil szervezetek jelzése alapján, az Európai Parlament tagjainak közelgő választására tekintettel – a fogyatékossággal élők jogait vizsgáló „Méltóképpen másképp” projekt1 keretében – hivatalból2 vizsgálatot indítottam a fogyatékossággal élő személyek választójogának gyakorlásával kapcsolatban.
A vizsgálat elsősorban a különböző fogyatékossággal élő személyek aktív, teljes jogú választópolgárokként való közéleti részvételét biztosító választási rendszer megvalósulási esélyeinek feltárására irányult (tájékoztatás, hozzáférés, akadálymentesség kérdésköre), de problémaként merült fel bizonyos csoportoknak a választójog gyakorlásából való általános jellegű kizárása is.
A diszkrimináció tilalmát, illetve az esélyegyenlőség elvét, valamint az általános, egyenlő, titkos és közvetlen választójogot érintő visszásság gyanúja miatt – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 18. § (4) bek. alapján – megkerestem az érintett civil szervezetek vezetőit, az Országos Választási Bizottság elnökét, az Országos Választási Iroda vezetőjét, valamint az igazságügyi és rendészeti minisztert.

Érintett alkotmányos jogok
Az általános, egyenlő, titkos és közvetlen választójog gyakorlásához való jog:
Alkotmány 70. § (1) A Magyar Köztársaság területén lakóhellyel rendelkező minden nagykorú magyar állampolgárt megillet az a jog, hogy az országgyűlési képviselők választásán választó és választható legyen, valamint országos népszavazásban és népi kezdeményezésben részt vegyen.
(4) A Magyar Köztársaság területén lakóhellyel rendelkező minden nagykorú magyar állampolgárt és az Európai Unió más tagállamának a Magyar Köztársaság területén lakóhellyel rendelkező nagykorú állampolgárát megillet az a jog, hogy az európai parlamenti választáson választható és választó legyen.
(5) Nincs választójoga annak, aki jogerős ítélet alapján a cselekvőképességet korlátozó vagy kizáró gondnokság, illetőleg a közügyek gyakorlásától eltiltás hatálya alatt áll, szabadságvesztés büntetését vagy büntetőeljárásban elrendelt intézeti kényszergyógykezelését tölti. Az Európai Unió más tagállamának a Magyar Köztársaság területén lakóhellyel rendelkező nagykorú állampolgára akkor sem választható, ha az állampolgársága szerinti állam jogszabálya, bírósági vagy más hatósági döntése alapján hazájában kizárták e jog gyakorlásából.
(6) Minden magyar állampolgárnak joga van ahhoz, hogy rátermettségének, képzettségének és szakmai tudásának megfelelően közhivatalt viseljen.
A diszkrimináció tilalma és az esélyegyenlőség elve:
70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül.
(2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti.
(3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.

A vizsgálat megállapításai
I. Hozzáférhetőség
Az ENSZ Közgyűlése 2006. december 13-án elfogadta a Fogyatékos Személyek Jogairól Szóló Egyezményt (ENSZ Egyezmény), melyet a Magyar Köztársaság Országgyűlése 2007. június 25-én, a 2007. évi XCII. törvénnyel hirdetett ki. Ez az ENSZ Egyezmény 2008. május 3-án lépett hatályba, így az azt ratifikáló tagállamoknak eleget kell tenniük az abban foglalt kötelezettségeknek.
Az Egyezmény alapelvei között találjuk az egyéni autonómia tiszteletét, beleértve a saját döntés meghozatalának szabadságát és a teljes és hatékony társadalmi részvételt és befogadást. Hasonló alapelvet fogalmazott meg a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvény (Fot.) a 2. § (4) bekezdésben: „A fogyatékos személyeket érintő döntések során tekintettel kell lenni arra, hogy a fogyatékos személyek a társadalom és a helyi közösség egyenrangú tagjai, ezért meg kell teremteni azokat a feltételeket, amelyek lehetővé teszik számukra a társadalmi életben való részvételt.”
A fogyatékossággal élő személyek önálló életvitelének elősegítése érdekében az Egyezmény 9. cikke az élet minden területén lehetővé kívánja tenni a teljes körű részvétel lehetőségét, vagyis a másokkal azonos alapon történő hozzáférést – többek között – a fizikai környezethez, az információhoz, a kommunikációhoz és a különböző szolgáltatásokhoz. 
A politikai jogok gyakorlásával kapcsolatosan az Egyezmény 29. cikkével a részes államok kötelezettséget vállalnak a szavazási eljárások, létesítmények és anyagok megfelelővé, hozzáférhetővé és könnyen érthetővé tételére. A részes államok többek között vállalják, hogy szükség esetén lehetővé teszik a segítő és új technológiák igénybevételét, valamint, hogy a fogyatékossággal élő emberek szabad akaratnyilvánítása érdekében, szükség esetén – saját kérésükre – lehetővé teszik, hogy a szavazás során egy általuk választott személy legyen segítségükre.

I.1. Választási kampány
A választáshoz való jog gyakorlása nem a szavazat leadásával, még csak nem is a szavazóhelyiségekbe való bejutással kezdődik, hanem a választásokat megelőző tájékoztatásoknak a fogyatékos emberekhez való – az akadálymentes kommunikáció elvein alapuló – eljuttatásával. Ezen tájékoztatások, valamint a szavazólap megszerkesztése kapcsán figyelemmel kell lenni az ENSZ Egyezmény 2. cikkének a kommunikáció fogalmára vonatkozó meghatározására, melybe beletartoznak „a nyelvek, a kivetített szöveg, a Braille-nyomtatás, a taktilis kommunikáció, a nagyméretű betűkkel történő nyomtatás, a hozzáférhető multimédia, valamint az írott, a hangzó és az egyszerű szöveg, a felolvasás, illetőleg az augmentatív, beleértve a hozzáférhető kommunikációs és információs technológiát, a kommunikáció alternatív módozatai, eszközei és formái; a „nyelv” magába foglalja a beszélt nyelvet, a jelnyelvet és a nem beszélt nyelv egyéb formáit.”
A Vakok és Gyengénlátók Közép-magyarországi Regionális Egyesülete (VGYKE) arról tájékoztatott, hogy a választással kapcsolatos értesítéseket, és a jelölések gyűjtésére szolgáló íveket nem kapják meg olyan formában, amit önállóan el tudnának olvasni.
Az Értelmi Fogyatékossággal Élők és Segítőik Országos Érdekvédelmi Szövetsége (ÉFOÉSZ) meglátása szerint a pártok politikai kampányának, hirdetéseinek, politikusok nyilatkozatainak, a választási eljárás szabályainak könnyen érthető nyelven, a támogatott személy számára befogadható, értékelhető módon történő kommunikálása elengedhetetlen a szavazati jog gyakorlásához. Hasonló álláspontot képvisel az Autisták Országos Szövetsége (AOSZ) és a Csupaszívek Társasága is, amikor a személyi segítő, és a könnyen érthető, egyszerű szövegek fontosságára hívják fel a figyelmet az értelmi fogyatékossággal és autizmussal élő emberek vonatkozásában.
2009. április 27-én Közélet – Másképp címmel kerekasztal-beszélgetésre került sor az Országgyűlési Biztos Hivatalában, melynek keretében a Siketek és Nagyothallók Országos Szövetsége (SINOSZ) elnöke többek között rámutatott arra, hogy a választással kapcsolatos tájékoztatások, információk akadálymentessé tételének a választási kampány sarokkövévé kell válnia. Előadásában a SINOSZ elnöke kifejtette, hogy a televízióban sugárzott választási viták feliratozása, valamint jelnyelven is történő sugárzása a hozzáférhetőség nagyon fontos részét képezi.
Az Országos Választási Iroda (OVI) vezetője megkeresésemre adott válaszában felhívta a figyelmet arra, hogy az OVI a www.valasztas.hu honlapot a vak és gyengénlátó választópolgároknak szóló verzióban is üzemelteti. A honlap a hangos verzióban is tartalmazza az aktuális választással kapcsolatos információkat. Segítségével a gyengénlátó választópolgárok – akár otthonukból – önállóan szerezhetik be a választójoguk gyakorlásához szükséges ismereteket. Amennyiben bővebb szakmai tájékoztatás szükséges, a választópolgárok számára személyesen is tájékoztatást nyújt a valamennyi választási irodánál kialakított választási információs szolgálat.

I.2. Szavazóhelyiségek
A választási eljárásról szóló 1997. évi C. törvény (Ve.) a szavazóhelyiségek kiválasztásával, kialakításával kapcsolatosan nem tartalmaz az akadálymentességre, az egyenlő esélyű hozzáférésre vonatkozó előírást. A Ve. 61. § (2) bekezdése értelmében szavazni – a Ve.-ben említett kivételekkel – csak a választópolgár lakóhelye szerint kijelölt szavazóhelyiségben lehet.
A Mozgáskorlátozottak Budapesti Egyesülete (MBE) tapasztalatai szerint, ha a fogyatékos ember lakóhelye szerinti szavazókör szavazóhelyisége nem akadálymentes, a mozgásában akadályozott személy nem kérheti szavazási joga gyakorlását egy másik szavazókör akadálymentes szavazati helyiségében.
Az OVI vezetője felhívta a figyelmet, hogy az OVI 1994-ben és 2002-ben is kiadott egy-egy módszertani füzetet, melyben arra mutattak rá, hogy a választási eljárásban is érvényre kell juttatni a fogyatékos személyek kommunikációhoz és a közszolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáférés jogát. A 2002. évi 81. számú – a fogyatékos emberekre vonatkozó választójogi és egyéb szabályok című – módszertani füzet3 értelmében a helyi választási iroda vezetőjének (jegyző) úgy kell kijelölnie a szavazóhelyiségeket, hogy azokat a mozgásukban korlátozott választók is nehézség nélkül megközelíthessék, és leadhassák a szavazatukat. A kijelölésnél figyelemmel kell lenni arra, hogy a szavazóhelyiségbe való bejutást ne akadályozza meg helyszűke vagy szintkülönbség, keskeny átjáró vagy el nem érhető kezelő szerkezet (pl. lift gomb); a kerekes székkel való közlekedés elősegítése érdekében minden lehetséges helyen rámpák és egyéb segítő alkalmatosságok tegyék lehetővé a mozgást, valamint a szavazóhelyiségek közelében legyen a mozgáskorlátozott személyek részére kialakított gépkocsi-parkolóhely.
Az OVI vezetője válaszában kiemeli, hogy az akadálymentesítésre vonatkozó rendelkezések érvényre juttatása jelenleg attól is függ, hogy rendelkezésre áll-e olyan önkormányzati közintézmény, ahol az akadálymentesítés már megtörtént, vagy a szavazás idejére tudják-e esetlegesen biztosítani az akadálymentesítést. E téren a választási igazgatás – pótlólagos anyagi eszközök hiányában – nem tud segíteni, hiszen a kijelölt épületek fenntartója minden esetben a helyi önkormányzat.

I.3. Szavazás
Amennyiben egy önkormányzat nem tud akadálymentes szavazóhelyiséget biztosítani, akkor a mozgásában akadályozott személy – példának okáért egy kerekesszéket használó ember – csak a mozgóurnás szavazás alternatíváját választhatja.4 Ez a választás azonban az MBE meglátása szerint nem a fogyatékos ember saját választása, hanem egy kényszer, mert a lakóhelye szerint biztosított szavazóhelyiség nem akadálymentes.
A Ve. 62. § (2) bekezdése értelmében „a szavazóhelyiségben a szavazás zökkenőmentes lebonyolításához szükséges számú, de legalább két szavazófülkét kell kialakítani”. A Ve. nem rendelkezik arról, hogy legalább egy szavazófülkének szélesebb bejáratúnak kellene lennie. A kerekesszéket használók esetében tehát – a választás titkosságát nem sértő – ún. asztali szavazófülkék kerülnek alkalmazásra. A probléma azonban ebben az esetben ugyanaz, mint a mozgóurna esetében, vagyis nem a kerekesszéket használó személy választása az asztali szavazófülkében történő szavazás, hanem egyfajta kényszer eredménye.
A Ve. 68. § (2) bekezdése jelentős segítséget biztosít azon választópolgárok számára, akik nem tudnak olvasni, illetőleg akiket testi fogyatékosságuk vagy egyéb ok akadályoz a szavazásban: az érintett személy más választópolgár – ennek hiányában a szavazatszámláló bizottság két tagjának együttes – segítségét igénybe veheti. A vakok és gyengénlátók leginkább ezzel a segítséggel tudnak élni szavazati joguk gyakorlása során. Esetükben – csakúgy, mint a kerekesszéket használóknál – ez a lehetőség egyben kényszer is, hiszen a szavazólapok Braille írásos, valamint nagyított betűs változata nem áll rendelkezésükre, ezáltal egyedül nem tudják szavazatukat leadni. A VGYKE meglátása szerint a szavazófülkékben csak egy személy fér el, ezért nem alkalmasak arra, hogy a látássérültek a segítőjükkel a függöny mögött, titkosan szavazhassanak. A civil szervezet véleménye szerint szükséges lenne minden szavazóhelyiségben legalább egy nagyobb méretű fülke, amiben két személy is tartózkodhat, valamint a gyengénlátók számára fontos lenne megfelelő, erős világítást és nagyító-berendezést biztosítani, legalább helyiségenként egy-egy fülkében.
A siketek és nagyothallók a választási bizottsággal való kommunikáció során kerülhetnek hátrányos helyzetbe.
Az AOSZ, a Csupaszívek Társasága és az ÉFOÉSZ is felhívja a figyelmet arra, hogy az értelmi fogyatékossággal és autizmussal élő emberek esetében a befolyásmentesen gyakorolt szavazati jog nélkülözhetetlen feltétele a pártatlan segítő szakemberek, támogató személyek jelenléte, valamint a könnyen érthető nyelven történő kommunikáció.
Az OVI vezetője válaszában kifejtette, hogy a Braille írásos szavazólapok bevezetése nem egyeztethető össze a szavazás titkosságának követelményével, mivel nem határozható meg, hogy hány látáscsökkent választópolgár van egy adott szavazókörben (illetve közülük hányan fogják gyakorolni választójogukat), és a fizikailag eltérő, csekély számú szavazólap miatt szavazatuk titkossága sérülhet. Az OVI vizsgálja annak lehetőségét, hogy a rendes szavazólapot a választópolgár kérésére a szavazatszámláló bizottság egy Braille írásos sablonkerettel lássa el. Ebben az esetben a Braille írás felhasználása úgy valósulhatna meg, hogy nem lennének fizikailag eltérő szavazólapok. 
A már említett 2002. évi 81. számú – a fogyatékos emberekre vonatkozó választójogi és egyéb szabályok című – OVI módszertani füzet értelmében lehetővé kell tenni, hogy – a szavazófülkébe a fogyatékos személy akár kerekes székkel is beférjen, és ott az íráshoz szükséges támaszték olyan magasságban legyen elhelyezve, hogy azt a fogyatékos személy is könnyedén használhassa.
Az OVI vezetője továbbá arról tájékoztatott, hogy a fogyatékossággal élők szavazása során felmerült eseti problémákat, kéréseket a választási irodák kezelik és nincs tudomásuk arról, hogy a korábbi választások során fogyatékossággal élő választópolgárok jogorvoslati kérelemmel fordultak volna választási bizottsághoz a szavazásban való akadályoztatás, a szavazás feltételeinek hiányossága miatt.
Az Országos Választási Bizottság (OVB) elnöke a szavazási eljárások, létesítmények és anyagok hozzáférhetőségével kapcsolatosan azt a tájékoztatást adta, hogy a fogyatékossággal élő személyek választójogának gyakorlásával kapcsolatban még nincs jogalkalmazási tapasztalatuk, de nyitottak arra, hogy az Európai Parlament tagjainak választását követően kialakítsák álláspontjukat a jelenlegi gyakorlat és jogszabályi környezet fejlesztésének lehetséges irányairól.

I.4. Nemzetközi kitekintés 
Az Egyesült Államokban 1984-ben lépett hatályba a Fogyatékossággal élők és idős személyek választási hozzáféréséről szóló törvény (Voting Accessibility for the Elderly and Handicapped Act ), amely kifejezetten a fogyatékossággal élők akadálymentes szavazásáról rendelkezik. A törvény kimondja, hogy a – különösen a szövetségi szintű – választások lebonyolításáért felelős intézménynek biztosítania kell a szavazóhelyiségek fizikai akadálymentesítését az idős és a fogyatékossággal élő személyek számára. Amennyiben egy idős vagy fogyatékossággal élő választópolgár számára szavazásra kijelölt helyiség nem akadálymentes, gondoskodni kell egy akadálymentes szavazóhelyiség kijelöléséről vagy más alternatív szavazási mód gyakorlásának biztosításáról. A törvény előírásokat tartalmaz a regisztráció és a mozgóurnás szavazás akadálymentesítésével, valamint a szavazóhelyiségeknél történő segítségnyújtás/tanácsadás kötelezettségével – beleértve a siketek és nagyothallók számára történő telekommunikációs szolgáltatást – kapcsolatosan is.5
A választási eljárás és gyakorlat reformját, a hozzáférés és akadálymentesség kiszélesítését célul tűző 2002. évi törvény (Help America Vote Act) új kötelező minimum standardokat vezetett be az egyes államok számára a választási adminisztráció számos területén, így előírja például, hogy 2006. január elsejét követően az állam valamennyi kerületében legalább egy akadálymentes szavazógép működjön a fogyatékossággal élő személyek számára, ideértve a látássérülteket is.
Kanada a szövetségi választási törvényét és közigazgatási eljárási rendjét számos alkalommal módosította a fogyatékossággal élő személyek hozzáférésének elősegítése érdekében. A főbb módosítások a következők: a postai úton történő alternatív szavazási lehetőség eljárásának kidolgozása; a szavazóhelyiségek akadálymentesítése, illetve annak a lehetőségnek a kidolgozása, hogy amennyiben a fogyatékossággal élő személy kijelölt szavazóhelyisége nem akadálymentes, egy másik, megfelelően akadálymentesített szavazóhelyiségben lehessen szavaznia; mozgóurnás szavazás zártintézményben lakó, fogyatékossággal élő szavazók számára; oktatás és információs programok a speciális szükségletű személyek számára és alternatív formátumú szavazólapok használata (Braille-írással elkészített, nagybetűs változat vagy audiokazetta); a választási megfigyelők képzése az akadálymentesítés és a fogyatékossággal élő személyek speciális igényei terén.
Svédországban az 1997. évi választási törvény rendelkezik arról, hogy „amennyiben a fizikai fogyatékossággal élő személy számára nem hozzáférhető a szavazóhelyiség, a választási bizottságnak gondoskodnia kell arról, hogy számára a szavazóhelyiségen kívül adják át a szavazócédulát biztonságos módon”. A törvény szerint a központi választási hatóság dönthet úgy, hogy lehetővé teszi, hogy kórházban, idősek otthonában, büntetés-végrehajtási és egyéb zárt intézményekben szavazhassanak a választók. A törvényhatóságnak biztosítania kell a fizikai akadálymentességet, illetve gondoskodnia kell a választópolgár szállításáról, amennyiben izolált helységben lakik vagy túl drága, illetve időigényes a szavazásra kijelölt hely elérése.
Finnországban az alkotmány speciális rendelkezést tartalmaz arról, hogy „senkit nem lehet, indokolható ok nélkül eltérően kezelni másoktól, neme, életkora, származása, nyelve, vallása és egyéb meggyőződése, véleménye, egészségi állapota, fogyatékossága vagy más a személyre vonatkozó indok alapján.” A fogyatékossággal élő szavazók szállításáról a szavazóhelyiséghez külön törvény rendelkezik (Act on Provision of Services and Help to the Disabled, 1987).
A fizikai fogyatékossággal élő személyek számára több országban is – így Németországban, Svédországban, Szlovéniában – biztosított a postai úton történő szavazás lehetősége.
Az 1987-ben létrehozott, független, nem-kormányzati, döntő mértékben az Egyesült Államok, az ENSZ és az Európai Unió által támogatott Nemzetközi Alapítvány a Választási Rendszerekért (International Foundation for Electoral Systems-IFES)6 projektjein keresztül segíti a választási eljárások, anyagok fejlesztését.

I.5. Összegzés
Az Alkotmány 8. § (1) bekezdése értelmében „a Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége.” Mivel a fogyatékos emberek számára az Alkotmányban deklarált alapvető jogok érvényesítése sokszor nehezebb, mint a társadalom nem-fogyatékos tagjai esetében, ezért az államnak olyan feltételeket kell teremtenie – többek között – a szavazati jog gyakorlásának elősegítése érdekében, mely a diszkrimináció tilalmát és az esélyegyenlőség elvét megfogalmazó, az Alkotmány 70/A. §-át figyelembe vevő szabályozást és gyakorlatot valósít meg.
Az Alkotmány 71. § (1) bekezdése szerint „az országgyűlési képviselőket, az Európai Parlament képviselőit, a helyi önkormányzati képviselőket, valamint a polgármestert és a fővárosi főpolgármestert a választópolgárok általános és egyenlő választójog alapján, közvetlen és titkos szavazással választják.”
A hazai gyakorlat eddigi tapasztalatai azt mutatják, hogy sérül a fogyatékossággal élő emberek választójoga abban az esetben, ha a szavazási eljárások, létesítmények és anyagok nem megfelelőek, hozzáférhetőek és könnyen érthetőek.
Nem megfelelőek a szavazási eljárások abban az esetben ha – a Ve. 67. §. (2) bekezdése7 és a 68. § (2) bekezdése ellenére – a szavazatszámláló bizottság nem tud megfelelő szakszerűséggel kommunikálni a fogyatékossággal élő választópolgárral.
Nem hozzáférhetőek a szavazási létesítménynek, ha azok a fogyatékossággal élő személyek számára nem teszik lehetővé, hogy szavazati jogukat másokkal azonos alapon gyakorolják. Ameddig a mozgóurnás szavazás, vagy az asztali szavazófülke igénybevétele nem a választópolgár szabad választása, addig az ilyen döntések a szavazási létesítmények hozzáférhetőségének hiánya miatti kényszerből születnek.
Nem könnyen érthetőek a szavazási anyagok abban az esetben, ha a választással kapcsolatos információk a fogyatékossággal élő emberekhez nem jutnak el, illetve számukra értelmezhetetlenek, mert nem készülnek el Braille vagy nagyított betűs formátumban, nincsenek feliratozva vagy jelnyelvre tolmácsolva, illetve mert túl bonyolult megfogalmazást használnak.
Mindezekre tekintettel megállapítom, hogy a fogyatékossággal élő emberek vonatkozásában a szavazási eljárások, létesítmények és anyagok nem megfelelőek, nem hozzáférhetőek és nem teljesítik a könnyen érthetőség kritériumát, ami visszásságot okoz az általános, egyenlő, titkos és közvetlen választójog gyakorlásához való joggal, valamint a diszkrimináció tilalmával és az esélyegyenlőség elvével összefüggésben, valamint nem felel meg a Fogyatékos Személyek Jogairól Szóló ENSZ Egyezményben – jelen esetben különös tekintettel a politikai életben és közéletben való részvételről szóló 29. cikkben – foglaltaknak.

II. A választójogosultak körének korlátozása
Az Alkotmány 70. § (5) bekezdése szerint „nincs választójoga annak, aki cselekvőképességet korlátozó vagy kizáró gondnokság, illetőleg a közügyek gyakorlásától eltiltás hatálya alatt áll, szabadságvesztés-büntetését vagy büntetőeljárásban elrendelt intézeti kényszergyógykezelését tölti.”
Az Alkotmány 7. § (1) bekezdése értelmében „a Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját.”

II.1. A gondnokság alatt álló személyek választójoga
Az ENSZ Egyezmény 29. cikkének a) pontja értelmében „a részes államok másokkal azonos alapon garantálják a fogyatékossággal élő személyek számára politikai jogaik élvezetét, és vállalják, hogy biztosítják, hogy a fogyatékossággal élő személyek másokkal azonos alapon, hatékonyan és teljes körűen vehessenek részt a politikai életben és a közéletben, közvetlenül vagy szabadon választott képviselőkön keresztül, beleértve a fogyatékossággal élő személyek jogát és lehetőségét a szavazásra és választhatóságra…”
A választójognak a gondnokság alá helyezéssel történő automatikus elvesztése álláspontom szerint a szükségesség-arányosság elvének sérelmét jelenti. Az Egyezmény 12. cikkének 4. bekezdése hangsúlyozza a cselekvőképesség személyre szabott korlátozását, mint biztosítékot a visszaélések megelőzésére: „A részes államok biztosítják, hogy a cselekvőképesség gyakorlására vonatkozó valamennyi intézkedés, a nemzetközi emberi joggal8 összhangban, megfelelő és hatékony biztosítékokat tartalmaz a visszaélések megelőzésére. Az ilyen biztosítékok garantálják, hogy a cselekvőképesség gyakorlására vonatkozó intézkedések tiszteletben tartják a személy jogait, akaratát és választásait, összeférhetetlenségtől és indokolatlan befolyástól menetesek, arányosak és a személy körülményeire szabottak…”
Az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának a Cselekvőképtelen Nagykorúak Jogi Védelméről szóló R(99)4-es ajánlása (Ajánlás) kimondja, hogy a cselekvőképtelen felnőttek védelmére szolgáló intézkedés nem járhat automatikusan az érintett választójogának megvonásával (3. alapelv).
Az Ajánlás 5. és 6. alapelve megfogalmazza, hogy a gondnokság alatt álló személyekkel szemben csak a védelmüket szolgáló, olyan intézkedéseket szabad bevezetni, amelyek feltétlenül szükségesek, és amennyiben valamilyen intézkedés alkalmazása szükséges, akkor annak arányban kell állnia az érintett belátási képességével, és az érintett személyes körülményeihez és szükségleteihez kell igazodnia.
A Magyar Köztársaság Kormánya 2008. június 5-én az Országgyűlés elé terjesztette a T/5949. számú, a Polgári Törvénykönyvről szóló törvényjavaslatot, mely szakít a hatályos Ptk. gondnokságra, cselekvőképességre vonatkozó szabályozásával, és egyaránt alapul veszi az Ajánlást és az Egyezményt. Ennek ellenére – az Alkotmány 70. § (5) bekezdésében foglaltakkal összhangban – a Ptk. javaslat 2:22. § (2) bekezdése a következő szabályozást tartalmazza: A cselekvőképességében korlátozott személy – a választójog kivételével – cselekvőképes mindazon ügycsoport vagy ügycsoportok tekintetében, amelyekre nézve a bíróság a cselekvőképességét nem korlátozta.
Az alkotmányos szabályozás, valamint a Ptk. javaslat értelmében a gondnokság alá helyezéssel a gondnokolt személy automatikusan elveszíti a választójogát, ami álláspontom szerint nem áll összhangban a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségekkel.
Az ÉFOÉSZ véleménye szerint az a tény, hogy a gondnokság alá helyezett – többnyire – értelmi fogyatékossággal és pszicho-szociális fogyatékossággal élő emberek nem részesei a választásoknak, azt eredményezi, hogy a társadalom ezen csoportjai számára a szavazatmaximalizálásban érdekelt politikusok nem is kínálnak programokat.
Az OVB elnökének tájékoztatása szerint az alkotmányos rendelkezés módosítása a közeljövőben valószínűtlen, ezért a gondnokság alatt álló személyek választójog-gyakorlásának vizsgálata időszerűtlen.
Az igazságügyi és rendészeti miniszter álláspontja szerint alapvető joggal kapcsolatos visszásság nem állhat fenn, így az ombudsmani eljárás feltételei hiányoznak, hiszen a választójogból való kizárásra vonatkozó szabályokat az Alkotmány tartalmazza.
Az Alkotmány viszont nem valamennyi fogyatékossággal élő személyt zárja ki a választójog gyakorlásából, hanem kizárólag azokat, akik gondnokság alatt állnak. A gondnokság alá helyezés jogszerűségét az Egyezmény is elismeri. A 12. cikk 4. pontja szerint lehetőség van a cselekvőképesség gyakorlására vonatkozó intézkedések bevezetésére. Ilyen intézkedés a gondnokság alá helyezés, amely megfelel az Egyezmény által támasztott követelményeknek.
Amellett hogy a magyar megoldás összhangban áll a nemzetközi jogi követelményekkel, a miniszter szerint a választójog automatikus megvonása a gondnokság alatt állóktól nem sérti a szükségesség és arányosság követelményét sem.
A cselekvőképességet kizáró gondnokságról való döntés a bíróságnak azon bizonyítékokkal alátámasztott meggyőződésén alapul, hogy a gondnokolt egyáltalán nem képes önmaga ellátására, nem alkalmas arra, hogy saját életével kapcsolatban döntéseket hozzon. Ha pedig a saját ellátásáról sem képes gondoskodni, és – önnön jogai és érdekei védelmében – a mindennapi élettel kapcsolatos, őt érintő kérdésekben sem lehetséges neki részt biztosítani, úgy arra is alkalmatlan, hogy a választójogával éljen.
A választójogosultak körének meghatározásakor általánosan követett gyakorlat, hogy a választójogosultságot alsó korhatárhoz, legtöbbször a nagykorúsághoz kötik. Ennek hátterében az a cél áll, hogy csak azok a választópolgárok szólhassanak bele a közügyek intézésébe, akik döntéseik következményeit képesek mérlegelni, tudatos, megfontolt döntést hozni, és akiket a jogrendszer számos egyéb joggal is felruház (pl. házasságkötés engedély nélkül, tankötelezettség megszűnése). A gondnokság alá helyezettek választójogból való kizárása ugyanezen cél elérését biztosítja azon állampolgárok tekintetében, akik nagykorúak, de ügyeik viteléhez szükséges belátási képességük – pszichés állapotuk, szellemi fogyatkozásuk vagy szenvedélybetegségük miatt – tartósan vagy időszakonként visszatérően nagymértékben csökkent (cselekvőképességet korlátozó gondnokság), vagy tartósan teljes mértékben hiányzik (cselekvőképességet kizáró gondnokság). A gondnokság alatt állók választójogból való kizárása tehát szükséges, legitim célra irányul.
Végül a miniszter hozzátette, hogy az aránytalanságot érintően valóban igaz, hogy az Alkotmány nem enged mérlegelést abban a tekintetben, hogy a cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezett személy rendelkezik-e választójoggal, és az Alkotmányban foglalt kizáró szabály minden cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezett személyre vonatkozik, függetlenül attól, hogy a bíróság mely ügycsoportok tekintetében korlátozta cselekvőképességüket. Mivel a választójog megvonása automatikusan történik, nincs lehetőség arra, hogy az egyén személyes körülményeit figyelembe véve egyedileg állapítsa meg a bíróság, hogy az egyén a közügyek vitelére is képtelen-e. A miniszter álláspontja szerint ez azonban nem jelent aránytalanságot, ugyanis „a választójog [értelemszerűen az Alkotmány] a nagykorúságot el nem ért állampolgárokat is automatikusan kizárja a választójogból, holott valószínű, hogy egyedi mérlegelés esetén több kiskorú személyről megállapítható lenne, hogy szellemi érettsége olyan fokú, hogy a közügyekben való részvételének sem lenne akadálya.”
A miniszter meglátása szerint a magyar megoldás összhangban áll a nemzetközi jogi követelményekkel, és a választójog automatikus megvonása a gondnokság alatt állóktól nem sérti a szükségesség és arányosság követelményét sem.
Az igazságügyi és rendészeti miniszter álláspontjával kapcsolatosan fel kívánom hívni a figyelmet arra, hogy az Egyezmény 12. cikke nem említi a gondnokság intézményét, hanem tudatosan a cselekvőképesség gyakorlására vonatkozó intézkedések megfogalmazással él. Ennek a hátterében az a paradigmaváltás áll, mely elsősorban a fogyatékosság megközelítésében jelentkezik9, és ez a gondolkodásmódbeli változás jelenik meg az Egyezmény 12. cikkében is, hiszen az előkészítő anyagokból, valamint a 12. cikkhez fűzött kommentárokból egyértelműen kitűnik, hogy a cselekvőképesség gyakorlását segítő intézményen elsősorban a támogatott döntéshozatalt kell érteni.10 A 12. cikknek az ilyen irányú értelmezését tükrözi az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium által készített Polgári Törvénykönyvről szóló törvényjavaslat is.
A 2001. évi XV. törvény – elsősorban az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának a Cselekvőképtelen Nagykorúak Jogi Védelméről szóló R(99)4-es ajánlása alapján – újrafogalmazta a Ptk. gondnokságra, cselekvőképességre vonatkozó szakaszait, azonban a módosítás nem tartalmazta többek között a már említett 3. alapelvet, mely kimondja, hogy a cselekvőképtelen felnőttek védelmére szolgáló intézkedés nem járhat automatikusan az érintett választójogának megvonásával.11 Ezt a megközelítést fejleszti tovább az ENSZ Egyezmény is, melynek 12. és 29. cikke értelmében elképzelhetetlen a szavazati jognak a gondnokság alá helyezéssel történő, további megfontolást nem igénylő megvonása. Mindezek alapján véleményem szerint a magyar megoldás nem áll összhangban a nemzetközi jogi követelményekkel.
Az igazságügyi és rendészeti miniszter állítása szerint a cselekvőképességet kizáró gondnokságról való döntés a bíróságnak azon bizonyítékokkal alátámasztott meggyőződésén alapul, hogy a gondnokolt egyáltalán nem képes önmaga ellátására, nem alkalmas arra, hogy saját életével kapcsolatban döntéseket hozzon. Ezzel kapcsolatosan ismételten a szükségesség-arányosság elvének fontosságát kell említeni, hiszen a cselekvőképességet kizáró gondnokság esetében – ezen elvet figyelmen kívül hagyva – a gondnokolt jognyilatkozata – szűk kivétellel – semmis. Hangsúlyozni szeretném, hogy a Polgári Törvénykönyvről szóló törvényjavaslat megszüntetné mind a cselekvőképességet kizáró, mind pedig a cselekvőképességet általános jelleggel korlátozó gondnokság kategóriáit és csak az ügycsoportok szerinti korlátozást tenné lehetővé, tekintettel a szükségesség-arányosság elvére.
Az igazságügyi és rendészeti miniszter válaszában kifejti, hogy mivel a választójog megvonása automatikusan történik, nincs lehetőség arra, hogy az egyén személyes körülményeit figyelembe véve egyedileg állapítsa meg a bíróság, hogy az egyén a közügyek vitelére is képtelen-e. Meglátásom szerint éppen ez jelenti a szükségesség-arányosság elvének a sérelmét, hiszen amennyiben az Alkotmány nem zárná ki minden gondnokolt esetében automatikusan a választójog gyakorlását, akkor a bíróság vizsgálhatná, hogy a közügyek vitelét érintő ügycsoport tekintetében indokolt-e a cselekvőképesség korlátozása vagy sem. Ez a megoldás tiszteletben tartaná a szükségesség-arányosság elvét, továbbá összhangban állna az Egyezmény szemléletbeli változást tükröző normáival.
Mindezek alapján nem látom kellően megalapozottnak az igazságügyi és rendészeti miniszter azon megállapítását, miszerint a gondnokság alatt álló személyek választójogból való teljes kizárása szükséges, legitim célra irányul.

II.2. A fogvatartottak választójoga
A vizsgálat kiterjedt a testi, illetve szellemi fogyatékossággal élő fogvatartottak választójogának érvényesülésére is.
A Büntető Törvénykönyv (Btk.) 74. § (1) bek. szerint a „személy elleni erőszakos vagy közveszélyt okozó büntetendő cselekmény elkövetőjének kényszergyógykezelését kell elrendelni, ha elmeműködésének kóros állapota miatt nem büntethető, és tartani kell attól, hogy hasonló cselekményt fog elkövetni, feltéve, hogy büntethetősége esetén egyévi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést kellene kiszabni.”12
A kóros elmeállapot kizárhatja vagy korlátozhatja az elkövető beszámítási képességét, a büntetőeljárás során a fennállásának megítélése orvos-szakértői kérdés.13
A Btk. 41. § (3) bek. alapján a szabadságvesztés végrehajtása alatt szünetelnek az elítéltnek azok az állampolgári jogai és kötelezettségei amelyekre a közügyektől eltiltás kiterjed. A közügyektől eltiltott személy – többek között – nem gyakorolhatja a választójogát (nem választhat és nem választható). A közügyektől eltiltás időtartama csak a szabadságvesztés-büntetés végrehajtását követően kezdődik.14
A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. tvr. (Bv. tvr.) 36. § (6) bek. d) pontja kifejezetten kimondja, hogy szünetel az elítélt választójoga.
Az 1993. évi XXXI. törvénnyel kihirdetett, az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló római egyezmény kiegészítő jegyzőkönyvének 3. cikke szabályozza a szabad választásokhoz való jogot. Az Európai Emberi Jogi Bíróság – a fogvatartottak választójogának kizárásával kapcsolatban – a Hirst v. Egyesült Királyság ügyben, 2005 októberében megállapította a 3. cikk sérelmét.15
A Bíróság kimondta, hogy a szabad választásokhoz való jog biztosítása döntő jelentőséggel bír a „joguralom” elve által vezérelt demokrácia kialakításában és fenntartásában; az általános választójog elvétől való eltérés alááshatja a népképviseleti demokrácia alapjait. A választójog ugyanakkor nem abszolút jellegű, hanem – legitim célok érdekében és arányosan – az állam által korlátozható.
A fogvatartottakat illetően a Bíróság hangsúlyozta, hogy általánosságban minden, az egyezményben biztosított alapvető jogot és szabadságot élveznek, a szabadsághoz való jog kivételével. A választójogtól való megfosztás célját – a bűnmegelőzést és a polgári felelősség, illetve a joguralom iránti tisztelet növelését – a Bíróság legitimnek fogadta el. Nem tekinthető ugyanakkor arányosnak a Bíróság szerint a választójogtól való általános megfosztás, ami az egy napostól az életfogytig tartó szabadságvesztésre ítélt fogvatartottak teljes körét érinti.16
A Bíróság megvizsgálta az egyezményben részes államok gyakorlatát is, és megállapította, hogy az Egyesült Királyság nem az egyedüli ország, ahol minden elítéltet megfosztanak a választójoguktól: 16 államban szavazhatnak a fogvatartottak, 13 államban részben, bizonyos korlátozásokkal, 13 államban – köztük Magyarországon – pedig egyáltalán nem szavazhatnak.
A Bíróság végül kiemelte, hogy az az általános szabályozás, mely szerint a választójogtól való megfosztás automatikusan vonatkozik minden fogva tartott elítéltre, tekintet nélkül a büntetés tartamára, az elkövetett bűncselekmény jellegére és súlyára, illetve az elkövető személyi körülményeire, összeegyeztethetetlen az egyezmény 3. cikkével. Figyelemmel arra, hogy a részes államokban többféle megoldás létezik, a Bíróság az Egyesült Királyság törvényhozására bízta a választójog érvényesülését biztosító szabályok kidolgozását.
A Bíróság ítéletében megfogalmazott szempontok alapján álláspontom szerint megállapítható, hogy a magyar alkotmányos szabályozás – a szabadságvesztés büntetésüket, illetve a kényszergyógykezelésüket töltő fogvatartottak választójogának kizárása tekintetében – ugyancsak nem felel meg az Európai Emberi Jogi Egyezmény Kiegészítő Jegyzőkönyve 3. cikkének.
Az igazságügyi és rendészeti miniszter válaszában a strasbourgi döntés kapcsán kifejtette, hogy az Alkotmány – az Egyesült Királyság és több más európai ország gyakorlatához hasonlóan – automatikusan és általánosan kizárja a választójogból a szabadságvesztésre ítélteket. A Bíróság Magyarországot is nevesítette azon tizenhárom ország sorában, ahol a brit rendszerhez hasonló korlátozásokat alkalmaznak. 
A miniszter hangsúlyozta ugyanakkor, hogy az ügyben hozott döntés jogilag kizárólag az Egyesült Királyságot köti, azaz az Európa Tanács Miniszteri Bizottsága csak az Egyesült Királyságtól kérheti számon, hogy megfelelő jogalkotási intézkedéseket tegyen a jogsértő helyzet orvoslására. Az inter partes hatály ellenére a Bíróság esetjogának figyelembe vétele a nemzeti jogalkotó részéről szükséges, mert elejét veheti, hogy államát hasonló ügyben a Bíróság elmarasztalja. Ezt támasztja alá a Miniszteri Bizottság Rec (2004) 5. sz. ajánlása is, amely javasolja a tagállamoknak, hogy az Egyezménnyel kapcsolatos jogsértések megelőzése érdekében biztosítsák a jogszabályok és a joggyakorlat mielőbbi kiigazítását.
Figyelemmel kell lenni azonban arra a tényre is, hogy a gyakorlatban előfordulhat, hogy a Bíróság egy Magyarország elleni egyéni panasz esetében más következtetést vonna le, mint a Hirst ügyben. Ebben az ügyben ugyanis a választójog korlátozására nem a szabadságvesztés időtartama alatt, hanem a feltételes szabadságra bocsátás után, az ún. „bűnmegelőzési elkülönítés” időtartama alatt került sor. A Bíróság a döntésében kifejezetten utal arra, hogy a választójog megvonásáról attól fogva, hogy a kérelmező esetében kiszabott büntetési tétel lejárt, már nem lehetett azt állítani, hogy a kérelmező megbüntetésének célját szolgálja.
A döntés tehát nem adaptálható egy az egyben a szabadságvesztését töltő elítéltek szavazati jogát korlátozó összes tagállamra, mert a részes államok jogrendszere és szabályozási koncepciója eltér.
A miniszter álláspontja szerint a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangjának megteremtése jelen esetben nem feltétlenül igényli az Alkotmány választójogra vonatkozó rendelkezéseinek módosítását. Mindazonáltal amennyiben a jövőben a választójog alkotmányos feltételeinek felülvizsgálatára kerül sor, és a nemzetközi jogi gyakorlat tendenciái ezt indokolttá teszik, a jogalkotónak mindenképp megfontolásra ajánlja az általam felvetett kérdéseket. 
A brit állampolgár John Hirst-et 1980-ban emberölés miatt – korlátozott beszámítási képességet állapítva meg – életfogytig tartó szabadságvesztés büntetésre ítélték, melyből 2004 májusában bocsátották feltételes szabadságra. A népképviseletről szóló 1983-as törvény alapján elítéltként – kb. 48 ezer fogvatartottal együtt – ki volt zárva a választójog gyakorlásából. Miután a nemzeti bíróság 2001-ben elutasította a keresetét, az Európai Emberi Jogi Bírósághoz fordult. A kérelmező 2001 júliusában – tehát nem a feltételes szabadságra bocsátása után – benyújtott kérelmében azt sérelmezte, hogy börtönben fogva tartott elítéltként egyáltalán nem gyakorolhatja a választójogát.
A Bíróság pedig – amint arra már korábban hivatkoztam – azt állapította meg, hogy az az általános szabályozás, mely szerint a választójogtól való megfosztás automatikusan vonatkozik minden, börtönben fogva tartott elítéltre, tekintet nélkül a büntetés tartamára, az elkövetett bűncselekmény jellegére és súlyára, illetve az elkövető személyi körülményeire, összeegyeztethetetlen az Egyezmény 3. cikkével.
Ebből következően álláspontom továbbra is az, hogy a magyar alkotmányos szabályozás nem felel meg az Európai Emberi Jogi Egyezménynek, ezáltal pedig nincs biztosítva a belső jog és a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek összhangja.17

II.3. Összegzés
Tekintettel arra, hogy a gondnokoltak és a fogvatartottak választójogból való kizárására vonatkozó rendelkezést maga az Alkotmány tartalmazza, ebben az ügyben nem állapíthatom meg alapvető (alkotmányos) joggal összefüggő visszásság fennállását, és ajánlást sem tehetek az orvoslására, azonban fel kívánom hívni a figyelmet arra, hogy a fentebb kifejtettek alapján az Alkotmány 70. § (5) bekezdésének módosítása szükséges az Alkotmány 7. § (1) bekezdésében foglalt – a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangjának biztosításáról szóló – rendelkezés megvalósulása érdekében.
Az igazságügyi és rendészeti miniszter feladat- és hatásköréről szóló 164/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet 3. § (1) és 5. § (1) bekezdése értelmében a miniszter az igazságügyért való felelőssége körében felel az alkotmány-előkészítésért, valamint azért, hogy a jogszabályok megfeleljenek az Európai Unió jogának és a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségeknek. A miniszter felelőssége tehát az emberi jogokat érintő probléma orvoslásának kezdeményezése, és a szükséges intézkedések megtétele.

III. Intézkedéseim
A jelentésem „hozzáférhetőséggel” kapcsolatos részében feltárt, alapvető jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása érdekében az Obtv. 25. § alapján javaslom az igazságügyi és rendészeti miniszternek, hogy az Országos Fogyatékosügyi Tanács, valamint – összhangban az Egyezmény 4. cikkének 3. pontjával18 – az érintett társadalmi szervezetek bevonásával kezdeményezze a választójog gyakorlására vonatkozó jogszabályok olyan módosítását, amely eleget tesz a 2007. évi XCII. törvénnyel kihirdetett a Fogyatékossággal Élő Személyek Jogairól szóló Egyezményben foglaltaknak.
Kérem az igazságügyi és rendészeti minisztert, hogy javaslatommal kapcsolatos állásfoglalásáról, intézkedéséről az Obtv. hivatkozott rendelkezése alapján, 60 napon belül adjon tájékoztatást.
Jelentésemet tájékoztatásul megküldöm az Országos Választási Bizottság elnökének és az Országos Választási Iroda vezetőjének.

Budapest, 2009. május 19.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Mellékletek: 
1. Lábjegyzet

1 A fogyatékossággal élők alkotmányos jogainak érvényesülését vizsgáló projekt alaptézise, hogy „senki nem szenvedhet semmiféle hátrányt pusztán azért, mert valamely testi, kommunikációs, vagy értelmi fogyatékossággal él!”
2 Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdése 
3 Lásd: http://www.valasztas.hu/hu/ovi/content/vf/81fuzet.htm
4 Ve. 61. § (3) bek.: A mozgásában gátolt választópolgárt szavazásának lehetővé tétele érdekében - kérésére - a szavazatszámláló bizottság legalább két tagja, a szavazatszámláló bizottság illetékességi területén belül, mozgóurnával felkeresi és amennyiben igazolással kíván szavazni, a névjegyzékbe felveszi
5 Az 1993. évi Nemzeti választási regisztrációról szóló törvény (National Voter Registration Act) előírta az állami finanszírozású, fogyatékossággal élő személyek számára nyújtandó szolgáltatások és programok bonyolítói számára, hogy a fogyatékossággal élő személyek számára nyújtsanak segítséget a regisztráció során (előzetes információnyújtás, részvétel ösztönzése, a regisztrációs nyomtatvány kitöltésének segítése, stb).
6 http://www.ifes.org/ 
7 „A szavazatszámláló bizottság szükség esetén – a választópolgár befolyásolása nélkül – megmagyarázza a szavazás módját.”
8 Az Egyezmény angol nyelvű 12. cikkelye 4. pontjának első mondata: „4. States Parties shall ensure that all measures that relate to the exercise of legal capacity provide for appropriate and effective safeguards to prevent abuse in accordance with international human rights law” – tehát a szöveg természetesen „emberi jogok”-at említ, valószínűleg a kihirdető jogszabály magyar nyelvű változata elírást tartalmaz.
9 Míg a régi, az ún. orvosi modell úgy tekintett a fogyatékos emberekre, mint akiket védeni és óvni kell, valamint gondoskodni róluk, addig az új paradigma – melyet társadalmi modellként említhetünk, úgy tekint a fogyatékossággal élőkre, mint akik számára másokkal egyenlő jogokat kell biztosítani és tiltani az ellenük irányuló hátrányos megkülönböztetést.
10 Ezzel kapcsolatosan lásd: United Nations, OHCHR, Inter-Parliamentary Union: From Exclusion to Equality: Realizing the Rights of Persons with Disabilities - Handbook for Parlementarians on the Convention on the Rights of Persons with Disabilities and its Optional Protocol. Geneva 2007. http://www.un.org/disabilities/documents/toolaction/ipuhb.pdf p. 89-91.
11 Szintén nem került a Ptk. módosított szövegébe az Ajánlás 2. alapelvének 4. pontja, melynek értelmében a rendelkezésre álló jogi lehetőségek között kell lenniük olyanoknak is, amelyek nem korlátozzák az érintett személy cselekvőképességét. A 2. alapelv 7. pontja olyan jogi megoldások bevezetését ajánlja megfontolásra, amelyek lehetővé teszik, hogy a még cselekvőképes személy rendelkezzék későbbi esetleges cselekvőképtelensége esetére. Többek között ezen pontok alapján került a Polgári Törvénykönyvről szóló törvényjavaslat szövegébe a „támogatott döntéshozatal” és az „előzetes jognyilatkozat” intézménye.
12 A határozatlan időtartamú kényszergyógykezelést az erre kijelölt zárt intézetben - az Igazságügyi Megfigyelő és Elmegyógyító Intézetben (IMEI) - hajtják végre. Jelenleg az IMEI-ben 187 kényszergyógykezelt tartózkodik.
13 A Btk. kommentár szerint a polgárjogi cselekvőképesség nem minden esetben jár együtt a beszámítási képesség kizártságával, és ugyanez fordítva is így van.
14 Btk. 54-55. § Ha a feltételes szabadságot nem szüntetik meg, a feltételes szabadságon töltött időt a közügyektől eltiltás tartamába be kell számítani.
15 http://www.echr.coe.int/Eng/Press/2005/Oct/GrandChamberJudgmentHirstvUK061005.htm
http://cmiskp.echr.coe.int/tkp197/view.asp?item=1&portal=hbkm&action=html&highlight=Hirst&sessionid=22877130&skin=hudoc-en
16Az előzetesen letartóztatottakra, valamint a pénzbüntetés meg nem fizetése és a bíróság megsértése miatt fogva tartottakra nem vonatkozott a kizárás.
17Az Egyezmény 46. cikke alapján az államok vállalják, hogy kötelezőnek tekintik magukra nézve a Bíróság ítéletét minden olyan ügyben, melyben félként szerepelnek. Az ésszerűségből, továbbá a nemzetközi szerződéses kötelezettségek jóhiszemű teljesítéséből is következik, hogy az államoknak azokból a strasbourgi döntésekből is le kell vonniuk a szükséges konzekvenciákat, melyeket a Bíróság más állam ellen benyújtott panasz ügyében hozott. Bán Tamás: Vigyázó szemünket Strasbourgra vessük; idézi: Sári János: Alapjogok, Osiris Kiadó 2004, 340. old.
18 „A jelen Egyezmény végrehajtására irányuló jogalkotás és politikák kidolgozása és végrehajtása során, továbbá a fogyatékossággal élő személyeket érintő kérdésekkel kapcsolatos más döntéshozatali eljárásokban a részes államok szorosan egyeztetnek, amelybe aktívan bevonják képviseleti szervezeteiken keresztül a fogyatékossággal élő személyeket, ideértve a fogyatékossággal élő gyermekeket is.”

2. Az alkalmazott jogszabályok
1959. évi IV. törvény a Polgári Törvénykönyvről (Ptk.): 
14. § (1) Korlátozottan cselekvőképes az a nagykorú, akit a bíróság ilyen hatállyal gondnokság alá helyezett.
(2) A gondnokság alá helyezést a nagykorú személy házastársa, egyeneságbeli rokona, testvére, a gyámhatóság és az ügyész kérheti.
(3) Ha a gondnokság alá helyezés szükségességéről a gyámhatóság tudomást szerez, a gondnokság alá helyezési eljárást meg kell indítania, ha ezt a (2) bekezdésben meghatározott közeli hozzátartozó a gyámhatóságnak a perindítás szükségességéről való tájékoztatását követő 60 napon belül nem teszi meg.
(4) Cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá a bíróság azt a nagykorú személyt helyezi, akinek az ügyei viteléhez szükséges belátási képessége a pszichés állapota, szellemi fogyatkozása vagy szenvedélybetegsége miatt – általános jelleggel, illetve egyes ügycsoportok vonatkozásában – tartósan vagy időszakonként visszatérően nagymértékben csökkent.
(5) Ha a belátási képesség korlátozottsága csak részleges, a gondnokolt minden olyan ügyben önállóan érvényes jognyilatkozatot tehet, amely ügycsoport tekintetében a bíróság a cselekvőképességet korlátozó ítéletben a gondnokolt cselekvőképességét nem korlátozza.
(6) A bíróság különösen a következő ügycsoportok tekintetében korlátozhatja a gondnokság alá helyezett személy teljes cselekvőképességét:
1. társadalombiztosítási, szociális és munkanélküli ellátás igénylése, illetve az azzal, valamint a munkaviszonyból és munkaviszony jellegű jogviszonyból származó, a 14/B. § (2) bekezdés c) pontjában foglalt mértéket meghaladó jövedelemmel való rendelkezés;
2. ingó és ingatlan vagyonnal kapcsolatos rendelkezési jog;
3. családjogi jognyilatkozatok megtétele
a) a házassági vagyonjoggal kapcsolatos jognyilatkozat,
b) a származás megállapításával kapcsolatos nyilatkozat megtétele,
c) a gyermeke nevének meghatározása és annak megváltoztatása,
d) a gyermekének örökbefogadásához való hozzájárulás;
4. tartási kötelezettséggel kapcsolatos vagyoni döntés meghozatala;
5. a lakásbérlettel kapcsolatos jognyilatkozat megtétele (a szerződés megkötése, illetve felbontása);
6. örökösödési ügyek;
7. bentlakásos szociális intézetben történő elhelyezéssel kapcsolatos jognyilatkozatok;
8. az egészségügyi ellátással összefüggő jogok gyakorlása;
9. tartózkodási hely meghatározása.
14/A. § (1) A bíróságnak a cselekvőképesség korlátozását kimondó ítéletében rendelkeznie kell a gondnokság alá helyezés kötelező felülvizsgálata iránti eljárás megindításának időpontjáról, mely nem lehet későbbi, mint az ítélet jogerőre emelkedésétől számított öt év.
(2) A felülvizsgálati eljárást a gyámhatóságnak kell megindítania. A kereseti kérelem a gondnokság alá helyezés megszüntetésére, annak hatályában való fenntartására, a cselekvőképességet korlátozó gondnokság cselekvőképességet kizáró gondnoksággá változtatására, a cselekvőképességet kizáró gondnokság cselekvőképességet korlátozó gondnokság alá helyezésre történő módosítására, illetve cselekvőképességet korlátozó gondnokság esetén a gondnokolt által önállóan nem gyakorolható jogkörök módosítására irányulhat.
14/B. § (1) A korlátozottan cselekvőképes személy jognyilatkozata általános jelleggel, illetve a bíróság ítéletében meghatározott ügycsoportok tekintetében – a (2) bekezdésben foglaltak kivételével – csak akkor érvényes, ha azt a gondnoka beleegyezésével vagy utólagos jóváhagyásával tette. A gondnokolt és gondnoka közötti vita esetén a gyámhatóság dönt. Ha a korlátozottan cselekvőképes személy cselekvőképessé válik, maga dönt a függő jognyilatkozatainak érvényességéről.
(2) A korlátozottan cselekvőképes személy a gondnoka közreműködése nélkül is
a) tehet olyan személyes jellegű jognyilatkozatot, amelyre a jogszabály feljogosítja;
b) megkötheti a mindennapi élet szokásos szükségleteinek fedezése körébe tartozó kisebb jelentőségű szerződéseket;
c) rendelkezik a munkaviszonyból, munkaviszony jellegű jogviszonyból, társadalombiztosítási, szociális és munkanélküli ellátásból származó jövedelme 50%-ával; annak erejéig kötelezettséget is vállalhat;
d) megköthet olyan szerződéseket, amelyekkel kizárólag előnyt szerez.
(3) A korlátozottan cselekvőképes gondnokolt közokiratban feljogosíthatja a gondnokát – annak hozzájárulása esetén – arra, hogy helyette és nevében – általános jelleggel – eljárjon, jognyilatkozatot tegyen, kivéve a (2) bekezdésben meghatározott jognyilatkozatokat, illetve azokat, amelyeknél jogszabály a korlátozottan cselekvőképes személy saját nyilatkozatát kívánja meg.
(4) A gondnokolt a (3) bekezdés szerinti általános felhatalmazást teljes bizonyítóerejű magánokirattal – a gondnok egyidejű tájékoztatása mellett – bármikor visszavonhatja.
(5) Azonnali intézkedést igénylő esetben, illetve külön törvényben foglaltak szerint a gondnok a (3) bekezdésben meghatározott megállapodás hiányában is eljárhat a korlátozottan cselekvőképes gondnokolt helyett.
15. § (1) Cselekvőképtelen az a nagykorú, akit a bíróság cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezett.
(2) A gondnokság alá helyezést a nagykorú személy házastársa, egyeneságbeli rokona, testvére, a gyámhatóság és az ügyész kérheti.
(3) Ha a gondnokság alá helyezés szükségességéről a gyámhatóság tudomást szerez, a gondnokság alá helyezési eljárást meg kell indítania, ha ezt a (2) bekezdésben meghatározott közeli hozzátartozó a gyámhatóságnak a perindítás szükségességéről való tájékoztatást követő 60 napon belül nem teszi meg.
(4) A cselekvőképességet kizáró gondnokság alá a bíróság azt a nagykorú személyt helyezi, akinek ügyei viteléhez szükséges belátási képessége – pszichés állapota vagy szellemi fogyatkozása miatt – tartósan teljes mértékben hiányzik.
(5) A bíróságnak a cselekvőképességet kizáró gondnokság alá helyezést kimondó ítéletében rendelkeznie kell a 14/A. § szerinti felülvizsgálatról, kivéve, ha az érintett személy belátási képességének hiánya véglegesnek tekinthető. Erről az igazságügyi orvosszakértőnek szakértői véleményében nyilatkoznia kell.
15/A. § (1) A cselekvőképtelen személy jognyilatkozata – a (2) bekezdésben foglalt kivétellel – semmis; nevében gondnoka jár el. A gondnoknak a véleménynyilvánításra képes gondnokolt kívánságát, kéréseit – pl. a tartózkodási helyére vonatkozóan – a döntések meghozatala előtt meg kell hallgatnia és lehetőség szerint figyelembe kell vennie. Ha a gondnok e kötelezettségét folyamatosan megszegi, ez a 19/C. § (2) bekezdésében foglaltak szerinti elmozdítását vonhatja maga után.
(2) A cselekvőképtelen személy maga is megkötheti azokat a csekély jelentőségű szerződéseket, amelyek a mindennapi életben tömegesen fordulnak elő, és különösebb megfontolást nem igényelnek.

1978. évi IV. törvény a Büntető Törvénykönyvről (Btk.):
24. § (1) Nem büntethető, aki a cselekményt az elmeműködés olyan kóros állapotában – így különösen elmebetegségben, gyengeelméjűségben, szellemi leépülésben, tudatzavarban vagy személyiségzavarban – követi el, amely képtelenné teszi a cselekmény következményeinek felismerésére vagy arra, hogy e felismerésnek megfelelően cselekedjék.
(2) A büntetés korlátlanul enyhíthető, ha az elmeműködés kóros állapota az elkövetőt korlátozza a cselekmény következményeinek felismerésében vagy abban, hogy e felismerésnek megfelelően cselekedjék.
41. § (3) A szabadságvesztés végrehajtása alatt szünetelnek az elítéltnek azok az állampolgári jogai és kötelezettségei, amelyek a büntetés céljával ellentétesek, így különösen, amelyekre a közügyektől eltiltás kiterjed.
53. § Azt, akit szándékos bűncselekmény elkövetése miatt végrehajtandó szabadságvesztésre ítélnek, és méltatlan arra, hogy a közügyekben részt vegyen, azok gyakorlásától el kell tiltani.
54. § (1) A közügyektől eltiltott
a) nem vehet részt népképviseleti szerv tagjainak választásában, népszavazásban és népi kezdeményezésben,
b) nem lehet hivatalos személy,
c) nem működhet népképviseleti szerv testületében (bizottságában),
d) nem viselhet tisztséget társadalmi szervezetben, köztestületben, közalapítványban,
e) nem érhet el katonai rendfokozatot,
f) nem kaphat belföldi kitüntetést és külföldi kitüntetés elfogadására engedélyt.
55. § (1) A közügyektől eltiltás legrövidebb tartama egy év, leghosszabb tartama tíz év.
(2) A közügyektől eltiltás tartama az ítélet jogerőre emelkedésével kezdődik. Ebbe nem számít bele az az idő, amely alatt a közügyektől eltiltással érintett jogok a 41. § (3) bekezdése értelmében szünetelnek, valamint az az idő sem, amely alatt az elítélt kivonja magát a szabadságvesztés végrehajtása alól. Ha a feltételes szabadságot nem szüntetik meg, a feltételes szabadságon töltött időt a közügyektől eltiltás tartamába be kell számítani.
74. § (1) Személy elleni erőszakos vagy közveszélyt okozó büntetendő cselekmény elkövetőjének kényszergyógykezelését kell elrendelni, ha elmeműködésének kóros állapota miatt nem büntethető, és tartani kell attól, hogy hasonló cselekményt fog elkövetni, feltéve, hogy büntethetősége esetén egyévi szabadságvesztésnél súlyosabb büntetést kellene kiszabni.
(2) A kényszergyógykezelést az erre kijelölt, zárt intézetben hajtják végre.
(3) A kényszergyógykezelést meg kell szüntetni, ha szükségessége már nem áll fenn.

1979. évi 11. tvr. a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról (Bv. tvr.): 
36. § (6) A szabadságvesztés végrehajtása alatt szünetel az elítélt joga
a) a szabad mozgáshoz és a tartózkodási hely megválasztásához;
b) a gyülekezéshez;
c) a sztrájkhoz, valamint
d) a választójoga és
e) a szülői felügyeleti joga.

1993. évi XXXI. törvény az emberi jogok és az alapvető szabadságok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv kihirdetéséről:
13. Cikk – Hatékony jogorvoslathoz való jog
Bárkinek, akinek a jelen Egyezményben meghatározott jogait és szabadságait megsértették, joga van ahhoz, hogy a hazai hatóság előtt a jogsérelem hatékony orvoslását kérje az esetben is, ha e jogokat hivatalos minőségben eljáró személyek sértették meg.

Kiegészítő jegyzőkönyv (Párizs, 1952. március 20.):
3. Cikk – Szabad választásokhoz való jog
A Magas Szerződő Felek kötelezik magukat arra, hogy ésszerű időközönként, titkos szavazással szabad választásokat tartanak olyan körülmények között, melyek a törvényhozó testület megválasztását illetően biztosítja a nép véleményének kifejezését.

1997. évi C. törvény a választási eljárásról:
17. § (1) A választójog megállapítása céljából az a)-c) pontban megjelölt szervek a személyiadat- és lakcímnyilvántartás hatálya alá tartozó, választójoggal nem rendelkező nagykorú polgárok (2) bekezdés szerinti adataiban bekövetkezett változásokat folyamatosan közlik a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartását kezelő központi szervvel, az alábbiak szerint:
a) a gondnoksági ügyben eljáró gyámhivatal a cselekvőképességet korlátozó vagy kizáró gondnokság alá helyezésről, illetőleg a gondnokság alá helyezés megszüntetéséről,
b) a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága a bűntetteseket nyilvántartó szerv útján a közügyektől eltiltó jogerős ítélet hatálya alatt álló személyekről,
c) a Büntetés-végrehajtás Országos Parancsnoksága a szabadságvesztés-büntetésüket töltő, valamint a büntetőeljárásban jogerősen elrendelt intézeti kényszergyógykezelés alatt álló polgárokról.
61. § (2) Szavazni kizárólag személyesen, és – az e törvényben említett kivételekkel – csak a választópolgár lakóhelye szerint kijelölt szavazóhelyiségben lehet.
(3) A mozgásában gátolt választópolgárt szavazásának lehetővé tétele érdekében – kérésére – a szavazatszámláló bizottság legalább két tagja, a szavazatszámláló bizottság illetékességi területén belül, mozgóurnával felkeresi és amennyiben igazolással kíván szavazni, a névjegyzékbe felveszi. A mozgóurnát a választópolgár írásban kérheti a helyi választási iroda vezetőjétől, illetőleg a szavazás napján a szavazatszámláló bizottságtól. A mozgóurnás szavazás lebonyolítására a választópolgár lakóhelye szerinti szavazatszámláló bizottság, igazolással szavazó választópolgár esetében – a település egészére kiterjedő illetékességgel – a 10. § (2) bekezdése szerint kijelölt szavazatszámláló bizottság illetékes. A mozgásában gátolt és igazolással szavazó választópolgár névjegyzékbe vételét a 10. § (2) bekezdése szerint kijelölt szavazatszámláló bizottság utólag ellenőrzi.
62. § (2) A szavazóhelyiségben a szavazás zökkenőmentes lebonyolításához szükséges számú, de legalább két szavazófülkét kell kialakítani.
67. § (2) A szavazatszámláló bizottság szükség esetén – a választópolgár befolyásolása nélkül – megmagyarázza a szavazás módját.
68. § (1) A szavazólap kitöltéséhez szavazófülke áll a választópolgár rendelkezésére. A szavazófülke használatára a választópolgár nem kötelezhető.
(2) A szavazólap kitöltésének ideje alatt csak a szavazó tartózkodhat a szavazófülkében. Az a választópolgár, aki nem tud olvasni, illetőleg akit testi fogyatékossága vagy egyéb ok akadályoz a szavazásban, más választópolgár – ennek hiányában a szavazatszámláló bizottság két tagjának együttes – segítségét igénybe veheti.

1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról:
2. § (4) A fogyatékos személyeket érintő döntések során tekintettel kell lenni arra, hogy a fogyatékos személyek a társadalom és a helyi közösség egyenrangú tagjai, ezért meg kell teremteni azokat a feltételeket, amelyek lehetővé teszik számukra a társadalmi életben való részvételt.
3. § A fogyatékos személyek az őket mindenki mással egyenlően megillető jogaikkal állapotukból fakadóan kevéssé tudnak élni, ezért indokolt, hogy minden lehetséges módon előnyben részesüljenek.
4. § E törvény alkalmazásában
f) közszolgáltatás:
fa) minden közhatalmi tevékenység – ideértve a hatósági, kormányzati és minden egyéb közigazgatási, valamint igazságszolgáltatási tevékenységet -, továbbá az Országgyűlés, az Országgyűlésnek beszámolással tartozó szervek, az Alkotmánybíróság, az országgyűlési biztosok, az ügyészség, valamint a honvédelmi és rendvédelmi szervek által hatáskörük gyakorlása során kifejtett tevékenység,
fc) a helyi és kisebbségi önkormányzat hatásköre gyakorlása során kifejtett minden tevékenység – ideértve különösen a hatósági és egyéb közigazgatási tevékenységet -, valamint a helyi és kisebbségi önkormányzat, a nem állami és egyházi fenntartó, illetőleg az általa fenntartott közfinanszírozásban részesülő intézmény által nyújtott fb) szerinti szolgáltatás, ellátás, tevékenység,
g) akadálymentesség: az épített környezet alakításáról és védelméről szóló 1997. évi LXXVIII. törvény 2. §-ának 1. pontjában meghatározott feltételeknek megfelelő épített környezet;
h) egyenlő esélyű hozzáférés: a közszolgáltatás egyenlő eséllyel hozzáférhető akkor, ha igénybevétele – az igénybe vevő állapotának megfelelő önállósággal – mindenki, különösen a mozgási, látási, hallási, mentális és kommunikációs funkciókban sérült emberek számára akadálymentes, kiszámítható, értelmezhető és érzékelhető; továbbá az az épület, amelyben a közszolgáltatást nyújtják, mindenki számára megközelíthető, a nyilvánosság számára nyitva álló része bejárható, vészhelyzetben biztonsággal elhagyható, valamint az épületben a tárgyak, berendezések mindenki számára rendeltetésszerűen használhatók és a szolgáltatások egyformán igénybe vehetők.
5. § (1) A fogyatékos személynek joga van a számára akadálymentes, továbbá érzékelhető és biztonságos épített környezetre.
6. § (1) A fogyatékos személynek, családtagjainak, segítőinek biztosítani kell a hozzáférés lehetőségét a közérdekű információkhoz, továbbá azokhoz az információkhoz, amelyek a fogyatékosokat megillető jogokkal, valamint a részükre nyújtott szolgáltatásokkal kapcsolatosak.
(2) Hozzáférhető az információ akkor, ha azt a fogyatékos személy érzékelheti és az biztosítja számára a megfelelő értelmezés lehetőségét.
7/A. § (1) A fogyatékos személy számára az e törvényben meghatározottak szerint – figyelembe véve a különböző fogyatékossági csoportok eltérő speciális szükségleteit – biztosítani kell a közszolgáltatásokhoz való egyenlő esélyű hozzáférést.
7/B. § (1) A 4. § fa)-fb) alpontjában meghatározott – 2007. április 1-jén már működő – közszolgáltatások vonatkozásában az egyenlő esélyű hozzáférés megvalósításának határideje 2010. december 31.
(2) A 4. § fc) alpontja szerinti – 2007. április 1-jén már működő – közszolgáltatások esetében az egyenlő esélyű hozzáférés megvalósításának követelményét a mellékletben rögzített évenkénti ütemezés szerint kell végrehajtani.

2007. évi XCII. törvény a fogyatékossággal élők jogairól szóló Egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív jegyzőkönyv kihirdetéséről:
2. cikk – Meghatározások
A jelen Egyezmény alkalmazásában:
A „kommunikáció” fogalmába tartoznak a nyelvek, a kivetített szöveg, a Braille-nyomtatás, a taktilis kommunikáció, a nagyméretű betűkkel történő nyomtatás, a hozzáférhető multimédia, valamint az írott, a hangzó és az egyszerű szöveg, a felolvasás, illetőleg az augmentatív, beleértve a hozzáférhető kommunikációs és információs technológiát, a kommunikáció alternatív módozatai, eszközei és formái;
A „nyelv” magába foglalja a beszélt nyelvet, a jelnyelvet és a nem beszélt nyelv egyéb formáit;
4. cikk – Általános kötelezettségek
3. A jelen Egyezmény végrehajtására irányuló jogalkotás és politikák kidolgozása és végrehajtása során, továbbá a fogyatékossággal élő személyeket érintő kérdésekkel kapcsolatos más döntéshozatali eljárásokban a részes államok szorosan egyeztetnek, amelybe aktívan bevonják képviseleti szervezeteiken keresztül a fogyatékossággal élő személyeket, ideértve a fogyatékossággal élő gyermekeket is.
9. cikk – Hozzáférhetőség
1. A fogyatékossággal élő személyek önálló életvitelének és az élet valamennyi területén történő teljes körű részvételének lehetővé tétele érdekében a részes államok megfelelő intézkedéseket tesznek, hogy másokkal azonos alapon biztosítsák a fogyatékossággal élő személyek számára a fizikai környezethez, a közlekedéshez, az információhoz és kommunikációhoz, beleértve az információs és kommunikációs technológiákat és rendszereket, valamint más, nyilvánosan hozzáférhető vagy rendelkezésre álló lehetőségekhez és szolgáltatásokhoz való hozzáférést, mind városi, mind vidéki területeken
12. cikk – A törvény előtti egyenlőség
4. A részes államok biztosítják, hogy a cselekvőképesség gyakorlására vonatkozó valamennyi intézkedés, a nemzetközi emberi joggal összhangban, megfelelő és hatékony biztosítékokat tartalmaz a visszaélések megelőzésére. Az ilyen biztosítékok garantálják, hogy a cselekvőképesség gyakorlására vonatkozó intézkedések tiszteletben tartják a személy jogait, akaratát és választásait, összeférhetetlenségtől és indokolatlan befolyástól mentesek, arányosak és a személy körülményeire szabottak, a lehető legrövidebb időre vonatkoznak, továbbá hogy a hatáskörrel rendelkező, független és pártatlan hatóság vagy igazságügyi szerv rendszeresen felülvizsgálja azokat. A biztosítékok azzal arányosak, amilyen mértékben az adott intézkedések érintik a személy jogait és érdekeit.
29. cikk – A politikai életben és közéletben való részvétel
A részes államok másokkal azonos alapon garantálják a fogyatékossággal élő személyek számára politikai jogaik élvezetét, és vállalják, hogy
a) biztosítják, hogy a fogyatékossággal élő személyek másokkal azonos alapon, hatékonyan és teljes körűen vehessenek részt a politikai életben és a közéletben, közvetlenül vagy szabadon választott képviselőkön keresztül, beleértve a fogyatékossággal élő személyek jogát és lehetőségét a szavazásra és választhatóságra, többek között:
(i) annak biztosítása révén, hogy a szavazási eljárások, létesítmények és anyagok megfelelőek, hozzáférhetők és könnyen érthetők,
(ii) azáltal, hogy védik a fogyatékossággal élő személyeknek azon jogát, hogy a választásokon és népszavazásokon megfélemlítés nélkül, titkosan szavazhassanak, és hogy szabadon megválaszthatók legyenek, hogy ténylegesen tisztséget, kormányszintű közhivatalt viselhessenek, és hogy szükség esetén lehetővé teszik a segítő és új technológiák igénybevételét,
(iii) azáltal, hogy garantálják a fogyatékossággal élő személyek, mint választók, szabad akaratnyilvánítását, továbbá e célból szükség esetén – saját kérésükre – lehetővé teszik, hogy a szavazás során egy általuk választott személy legyen segítségükre;
b) azáltal, hogy aktívan támogatnak egy olyan környezetet, amelyben a fogyatékossággal élő személyek ténylegesen és teljes körűen, hátrányos megkülönböztetés nélkül, másokkal azonos alapon vehetnek részt a közügyek irányításában, és hogy ösztönzik a közügyekben való részvételüket, beleértve:
(i) részvételüket az ország közéletével és politikai életével foglalkozó nem kormányzati szervezetek és egyesületek munkájában, valamint a politikai pártok tevékenységében és igazgatásában,
(ii) a fogyatékossággal élő személyek szervezeteinek alakítását és az azokhoz történő csatlakozást, azzal a céllal, hogy nemzetközi, nemzeti, regionális és helyi szinten képviseljék a fogyatékossággal élő személyeket.

Az igazságügyi és rendészeti miniszter feladat- és hatásköréről szóló 164/2006. (VII. 28.) Korm. rendelet:
3. § (1) A miniszter az igazságügyért való felelőssége körében felel
a) az alkotmány-előkészítésért,
b) az alapvető jogok érvényesülését biztosító, a központi államszervezetre, a büntetőpolitikai és büntetőjogi, a polgári jogi, a családjogi, az igazságszolgáltatást érintő, a társasági jogi, a szellemi tulajdon és a versenyjog területét szabályozó törvények előkészítéséért és az ezzel kapcsolatos szabályozásért, valamint
5. § (1) A miniszter az igazságügyért való felelőssége körében felel
b) azért, hogy a jogszabályok megfeleljenek az Európai Unió jogának és a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségeknek.