Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az AJB 1906/2009. számú ügyben
az iskolai erőszak megelőzésével kapcsolatos átfogó vizsgálatról

Előadók: dr. Bassola Eszter 
dr. Endrődi Zsuzsa
Lux Ágnes 
dr. Szabó- Tasi Katalin
I. A vizsgálat háttere és célja
Az általam 2008-ban indított gyermekjogi projekt keretében az idei évben kiemelten foglalkoztam a gyermekek erőszakkal szembeni védelmével, az iskolákban előforduló, agresszív, erőszakos cselekmények megelőzésével. 
Amint azt már az OBH 2096/2008. számú jelentésemben is kiemeltem, a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvtv.) 11. § (2) bekezdésében foglaltak szerint a gyermek alkotmányos jogainak védelmét az országgyűlési biztos a maga sajátos eszközeivel segíti, amelynek során feladata, hogy a gyermek alkotmányos jogait érintő – tudomására jutott – visszaéléseket kivizsgálja, és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen. A Gyvtv. tehát az állampolgári jogok országgyűlési biztosa kiemelt feladatává teszi a gyermekek jogainak alkotmányos védelmét, és így – a kvázi gyermekjogi szakombudsmani teendőket is ellátva – a gyermeki jogokat nem csak a legtipikusabb, hanem a gyermeki jogok érvényesüléséhez illeszkedő, sajátos eszközrendszerrel is védeni kívánom, hangsúlyt fektetve a proaktív jellegű jogvédelemre is.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (2) bekezdése alapján hivatalból elrendelt jelen vizsgálatom során arra szerettem volna választ kapni, hogy az állami és társadalmi szervezetek milyen intézkedéseket tettek az iskolai erőszak megelőzése és kezelése érdekében, és ezek miképp teljesülnek a közoktatási intézményekben. Állami intézkedésnek tekintettem az erőszak megelőzése és kezelése terén született új jogszabályokat, illetve az eddigiek módosítását, az oktatási miniszter által létrehozott „Az Iskola Biztonságáért Bizottság” (továbbiakban: Bizottság) ajánlásait, a pedagógus alapképzés, továbbképzés és oktatás-kutatás- fejlesztés területén eddig tett különböző szintű intézkedéseket. 

II. Vizsgálati módszer, a vizsgálattal érintett szervek
Vizsgálatom megindításával egyidejűleg tájékoztatást kértem egyrészt a közoktatási rendszert érintő állami intézkedések meghozatalának letéteményeseitől, másrészt azoktól, akiknek feladatkörébe tartozik ezen intézkedések végrehajtása, és a végrehajtás ellenőrzése. Ennek megfelelően az oktatási és kulturális miniszter (továbbiakban: miniszter) tájékoztatását kértem a jogszabályi változtatásokkal, illetve azok végrehajtásának az oktatási intézményekben tapasztalt eredményeivel összefüggésben.
Vizsgálatom során tájékozódni szerettem volna arról is, hogy a Bizottság ajánlásai megjelennek–e és ha igen, miként, az oktatási intézmények alapdokumentumaiban, valamint az iskola oktató-nevelő munkájában. Erre nézve a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (Köot.) 102-107. §-ában foglalt feladatuk alapján fővárosi és megyei önkormányzatok, a megyei jogú városok, valamint az egyházak, mint intézményfenntartók, tájékoztatását kértem. 
Az iskolai erőszak megelőzésével, kezelésével kapcsolatos pedagógiai, szakmai szolgáltatásokról, a pedagógus alap-és a továbbképzési lehetőségekről, ezek látogatottságáról az Oktatási Hivatal, az Oktatáskutató és Fejlesztő Intézet, valamint a megyei pedagógiai intézetek és szakszolgáltatók, és a Magyar Felsőoktatási és Akkreditációs Bizottság, tájékoztattak. 
Az európai gyermekjogi ombudsmanoktól tájékoztatást kértem az iskolai erőszak jelenségével kapcsolatos panaszokról, megelőző programokról és működésükről, valamint a jogszabályi környezetről. E megkereséseimre választ Ausztria, Dánia, Görögország, Horvátország, Írország, Litvánia, Madrid (Spanyolország), Málta, Norvégia, Svédország, Szlovákia és Wales gyermekjogi (szak)ombudsmanjaitól kaptam. A feldolgozott válaszokat jelentésem 1. számú melléklete tartalmazza.

III. Az érintett alkotmányos jogok
1. Az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége.” (Alkotmány 8. § (1) bekezdés)
2. Az emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” (Alkotmány 54. § (1) bekezdés)
3. A jogállamiság és jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (2) bekezdés) 
4. Az ifjúság védelme (Alkotmány 16. §. „A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit.”)
5. A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”)
6. Az oktatáshoz való jog (Alkotmány 70/F. § (1)-(2) bekezdés: „A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot. A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg.”)

Alkalmazott jogszabályok
1. A közoktatásról szóló1993. évi LXXIX. törvény 
2. A helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény
3. A pedagógiai-szakmai szolgáltatásokat ellátó intézményekről és a pedagógiai-szakmai szolgáltatásokban való közreműködés feltételeiről szóló 10/1994. (V. 13.) MKM r.
4. A nevelési oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8. ) MKM r.
5. A pedagógiai szakszolgálatok és a sajátos nevelési igényű tanulók támogatása igénylésének folyósításának és ellenőrzésének rendjéről szóló 15//2009.(IV. 2. ) OKM r.
6. A tanári mesterszakról szóló 15/2006 (IV.3.) OM rendelet 

IV. Megállapításaim a hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint a biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat. 
V. Megállapításaim az érintett alkotmányos jogok tekintetében:
Amint azt az OBH 2096/2008. számú jelentésemben is rögzítettem, a gyermekek jogainak sajátossága az alanyban, tehát magában a gyermekben, a gyermeki létben rejlik. Az Alkotmánybíróság által deklarált elv szerint a gyermek ember, a gyermekek alkotmányos jogai általában megegyeznek a felnőttekével. A gyermeki jogok a felnőtteket megillető jogokon alapulnak, a gyermekek korának, szellemi és testi fejlettségének megfelelően.
Ahhoz azonban, hogy a gyermek képes legyen a jogok teljességével élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelően, a felnőtté váláshoz szükséges valamennyi feltételt. Az érvényesítés során nem elegendő a gyermeki jogokat passzív módon tiszteletben tartani, az államot olyan aktív beavatkozási kötelezettség is terheli, melynek elmulasztása esetén visszásság állapítható meg. A gyermek ugyanis sokkal kevésbé képes saját érdekeinek képviseletére; e hátrány kiegyenlítése érdekében a gyermekeket többletjogosítványok illetik meg. A többletjogosítványok jelzik annak az elvnek az érvényesülését, mely szerint a társadalomban az egyik legfőbb érték a gyermek. A gyermek alapjog gyakorlásának – s ezen belül a személyes joggyakorlásnak – lehetősége a joggyakorlás következményeit átfogó döntési képesség kibontakozásával együtt, a növekvő korral egyre szélesebb lesz. (21/1996. (V. 17.) AB határozat)
A gyermekek esetében azonban maga az Alkotmány és a nemzetközi egyezmények teszik állami kötelességgé a gyermek fejlődési útjának megóvását a veszélyektől és kockázatoktól, éppen annak érdekében, hogy felkészülhessen a felelős és tájékozott döntésekre, mihelyt életkorával vélelmezett érettsége erre képessé teszi. (21/1996. (V. 17.) AB határozat)
Az Alkotmánybíróság határozatában felhívja a figyelmet arra, hogy az oktatás az emberi személyiség kibontakoztatására irányuló tevékenység. (12/1996. (III. 22.) AB határozat)
Az oktatásnak az emberi személyiségre gyakorolt sokoldalú hatásával szemben támasztott követelményeket hangsúlyozza a Gazdasági Szociális és Kulturális Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya (GSZKE) 13. cikk 1. pontja is: „az iskolai nevelésnek minden személyt képessé kell tennie arra, hogy hasznos szerepet töltsön be a szabad társadalomban, előmozdítsa a megértést, türelmet és barátságot valamennyi nemzet, valamint minden faji, népi és vallási csoport között”. 

VI. A megállapított tényállás és a vizsgálat megállapításai
1. Az oktatási és kulturális miniszter tájékoztatása alapján:
Az oktatási és kulturális miniszter álláspontja szerint az erőszak elleni fellépés nem szűkíthető le a közoktatásra, olyan társadalmi problémáról van szó, amely megjelenik a közoktatás intézményeiben is. Figyelembe véve, hogy a szolgáltatás igénybevételével érintettek száma – gyermekek, szülők, pedagógusok – meghaladja a három millió főt, egyáltalán nem zárható ki hogy a jövőben is napvilágot látnak olyan események, amelyek a tanulók egymás közötti, a tanulók és pedagógusok vagy a pedagógusok és szülők, illetve pedagógusok egymás közötti erőszakos cselekményekről szólnak, és amelynek érintettje vagy elszenvedője valamely gyermek. 
Ilyen események a múltban is voltak, de a védekező reflexből kiindulva az intézmények számos esetben sikeresen tussolták el a problémákat. Ez az intézményi magatartás amellett, hogy természetesen nem támogatható, a mai informatikai technika mellett már nem is lehet sikeres. Több mint egy évvel ezelőtt a miniszter létrehozta „Az Iskola Biztonságáért Bizottságot”, amelynek tagjai – köztük a pedagógus szakszervezetek, és az országos szülői szervezetek delegáltjai – gyorsított munkában vállalták, hogy áttekintik a problémát. A bizottság számos szempont figyelembevételével elemezte az iskolai biztonsággal, és az iskolában előforduló erőszakos cselekményekkel kapcsolatos folyamatokat, és erre tekintettel fogalmazta meg ajánlásait. (Az elkészült jelentés közel egy éve ismert a nyilvánosság előtt és bárki számára hozzáférhető a Bizottság honlapján. (http://www.okm.gov.hu)
Azok a javaslatok, amelyeket a Bizottság bemutatott, alkalmasak arra, hogy az iskolákban biztonságosabb környezetet hozzanak létre, csökkentsék a gyermekeket érintő veszélyeket, és az erőszakot. Ám az nem várható el az iskolától, hogy átvegye a szülők, a felnőtt társadalom és a szociális ellátórendszer funkcióit, nem is beszélve a rendészeti feladatokról, amelyekkel semmiképp nem lehet terhelni az iskolát, a pedagógusokat.
Ennek megfelelően a kormány Köot.) 2008. évi módosítása során kezdeményezte a nevelőtestületek és pedagógusok jogainak, lehetőségeinek szélesítését, továbbá a szülői kötelezettségek körének bővítését. A szülő kötelességévé tette, hogy gyermekével megjelenjen a nevelési tanácsadáson, biztosítsa a gyermek iskolapszichológusi vizsgálatát, és fejlesztő foglalkozásokon való részvételét, ha a tanulóval foglalkozó pedagógusok kezdeményezésére, a nevelőtestület erre javaslatot tesz. A jegyző kötelezheti a szülőt, hogy e kötelezettségének eleget tegyen. 
Az esélyegyenlőség érvényesülésének közoktatásban történő előmozdításáról szóló 2061/2008. (V. 16. ) Korm. határozat 3. pontja szerint megkezdődött az iskolapszichológusi hálózat kistérségi szintű kiépítése. Ehhez kapcsolódnak a költségvetésről szóló 2008. évi CII. törvény 5. számú mellékletének 16/b) pontjában meghatározott források. 
Az oktatási tárca koordinálásában, az Oktatáskutató és Fejlesztő Intézet (OFI) közreműködésével megkezdődött a jelentkező iskolák, kollégiumok pedagógusainak felkészítése az iskolai erőszak eredményes kezelésére. Az OFI keretein belül működő Oktatásügyi Közvetítő Szolgálat mediációs programot indított a konfliktusok, vitás helyzetek megoldására. A nevelési oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8. ) MKM rendelet (továbbiakban: R.) már hatályba lépett módosítása megteremtette a fegyelmi eljárás lefolytatását megelőző iskolai és kollégiumi egyeztető eljárás megszervezésének jogszabályi hátterét. 
Az elmúlt időszakban sokszor okozott problémát, hogy a közoktatási intézményekbe belépő szülők, vagy más rokonok konfliktusba kerültek a pedagógusokkal, megzavarták az intézmény működését. Önálló képviselő indítványra a Köot. módosítási javaslata lehetővé teszi, hogy az intézmény szervezeti és működési szabályzata kiegészüljön a közoktatási intézménybe belépőkre vonatkozó szabályokkal. A Köot. fentiek szerint javasolt módosítása esetén az egyes szabálysértésekről szóló 218/1999. (XII. 28. ) Korm. rendelet közoktatásra vonatkozó szabálysértési tényállásai kiegészülhetnek a következők szerint „Az a szülő vagy gyám, aki a közoktatási intézmény területén botrányt okoz, 150.000.- forintig terjedő pénzbírsággal sújtható.”
Az erőszakos cselekmények formájában megjelenő problémák egy része abból adódik, hogy a pedagógusok egy része nem képes a konfliktushelyzeteket kellő időben felismerni, kezelni. A minisztérium ezért anyagilag is támogatja a „Mentálhigiénés Alapfokú Továbbképzés Pedagógusoknak” program folytatását, amelyen eddig sok száz pedagógus vett részt. Az oktatási tárca iskola- és tananyag fejlesztési programokat, az egyénhez igazodó pedagógiai tervezés erősítését támogató pályázatokat (ÚMFT TÁMOP forrásainak felhasználásával) indít, illetve újabb pályázati kiírások elkészítését jelezte, sőt több olyan kutatást is indított, amely az iskolai erőszak problémakörét igyekszik feltárni. Amint ezek lezárulnak, az adatokat a nyilvánosság elé kívánják tárni. 
Az eddigi adatok azt igazolják, hogy az iskolában a problémás viselkedésű diákok aránya az iskolai szervezet légkörével, a tantestületben jellemző emberi kapcsolatokkal hozható összefüggésbe. Mindezt megerősíti az OECD TALIS kutatási eredménye is. A jelentés felhívja a figyelmet egyebek mellett arra is, hogy Magyarországon (ahogy más országokban is) azok a tanárok érzik jól magukat az osztályteremben, akik hisznek abban, hogy tanítási kompetenciáikat fejleszteni tudják, és erre törekszenek is, akiknek didaktikai felkészültsége elegendő arra, hogy az osztályteremben pozitív tanulási légkört teremtsenek, akik nyitottak a pedagógiai újításokra, képesek a tanulókat aktivizálni a tanítási órán, és jól tudnak együttműködni a kollegákkal. (A jelentés megtekinthető az alábbi linken: http://www.okm.gov.hu/letolt/kozokt/talis-090618.pdf.)
Mindez alátámasztja azt, hogy a kompetencia alapú oktatás elterjesztése, a személyre szabott pedagógiai eszközök megerősítése helyes irány, melyek a pedagógusi kompetenciák fejlesztésével együtt hatékonyan kezelhetik az iskolai erőszak és a gyermekek biztonságának kérdését. Erre a pedagógus szakma is nyitott, hiszen egyre jobban növekszik az iskolai erőszak kezelésére felkészítő, akkreditálási engedéllyel rendelkező pedagógus-továbbképzések száma.
Az OKM által eddig kezdeményezett, illetve megtett intézkedések összefoglalását a jelentés 2. számú melléklete tartalmazza.

VI. 2. Az Oktatási Hivatal elnökének tájékoztatása alapján: 
Arra a kérdésre, hogy a nem szakrendszerű oktatás kiterjed-e az iskolai erőszak megelőzésére, azt a tájékoztatást kaptam, hogy a nem szakrendszerű oktatás megszervezéséről és előkészítéséről folytatott szakmai ellenőrzés célja egy országos általános helyzetkép bemutatása volt, amely elsősorban alkalmazott oktatásszervezési megoldások megismerésére irányult, az alapkészség-fejlesztés közvetítő ismeretanyagát nem vizsgálta. Az ellenőrzött intézmények 80%-ában történik szociális és állampolgári kulcskompetencia fejlesztés, ezen belül az erőszak ellenességre nevelés, konfliktus és agresszió kezelés előfordulásáról nincs információ.
Az Oktatási Hivatal által nyilvántartott, engedéllyel rendelkező pedagógus továbbképzések iránti érdeklődésről a hivatal közvetlen információval nem rendelkezik.
Az Oktatási Hivatal által nyilvántartott, engedéllyel rendelkező pedagógus továbbképzés adatait tartalmazó táblázatot a jelentés 3. számú melléklete tartalmazza. 

VI. 3. A Fővárosi és megyei önkormányzatok, mint fenntartók tájékoztatása alapján:
Budapest főpolgármesterétől, és valamennyi megyei közgyűlés elnökétől a Bizottság ajánlása nyomán megfogalmazott, alábbi kérdések szerint kértem tájékoztatást: 
1.  A fővárosi, illetve megyei önkormányzat fenntartásába tartozó iskolák pedagógiai-nevelési programjában és helyi tantervében, házirendjében hogyan jelenik meg, az erőszak-ellenességre való nevelés, az agresszió kezelése. 
2. Miként veszi figyelembe a követelmény- és értékelési rendszer, a szabadidős foglalkozások kialakítása a gyermekek egyéni adottságát, képességeit, tehetségét. 
3. Megvalósul-e, és hogyan az együttműködés a szülői szervezetekkel, a család-gyermek- és ifjúságvédelmi szervekkel. 
4. Milyen eddig jól bevált, az erőszak megelőzésére szolgáló módszereket, jó példákat alkalmaznak az egyes iskolák, a pedagógusok részt vesznek-e ilyen tárgyú továbbképzésben. Milyen intézkedéseket tett eddig ennek érdekében a fenntartó. 
5. Kiépült-e az iskolapszichológusi rendszer, és ez a szakmai tevékenység miként jelenik meg a nevelési programokban, illetve a tanrendben.
6. Tájékoztatásukat kértem arról is, hogy fenntartóként a szakmai ellenőrzés keretében folytatottak-e olyan vizsgálatot melynek témája az iskolai erőszak megelőzése volt, és ha igen, az milyen eredménnyel zárult. Ha rendelkezésre áll olyan tanrend, illetve házirend, mely az iskolai erőszak megelőzésében példaértékű lehet, kértem, hogy tanulmányozásra bocsássák a rendelkezésemre. 
A tájékoztatás alapjául szolgáló információként a megszólítottak a fenntartói tapasztalatot, az iskolák dokumentumait, az intézményvezetőkkel folytatott beszélgetést, illetve a fenntartásukba tartozó oktatási-nevelési intézmények körében végzett felmérés eredményét jelölték meg. Tekintve a levelek, és mellékleteik terjedelmét, a válaszokat a feltett kérdések köré csoportosítva foglalom össze azzal, hogy a válaszokhoz mellékelten megküldött egyes példaértékű dokumentumok listáját és hozzáférhetőségüket a megkeresettek hozzájárulásának megszerzését követően a Gyermekjogi Honlapunkon (http://www.gyermekjogok.obh.hu ) szeretném közreadni.
Több megyei közgyűlés elnöke kitért arra, hogy bár tapasztalata szerint a megye fenntartásában működő intézményekben iskolatípusonként eltérő mértékben jelent meg az agresszió, a médiában közzétett esetekhez hasonló, kirívó erőszakos cselekményekkel ritkán, általában a tanulói jogviszonyt érintő iskolai döntések elleni jogorvoslati eljárásban szembesültek, vagy ilyenek egyáltalán nem történtek. A problémát általában a tanulók magatartási zavara (pl. tolerancia hiánya, verbális agresszió diáktárssal, tanárral szemben, osztályzatok hamisítása, igazolatlan hiányzás, tanórák zavarása, szabályok be nem tartása) okozza. E magatartás okaként a családban történő nevelés hiányát, érzelmi-fizikai elhanyagolást, szorongást, depressziót, figyelem- és tanulás zavart, önértékelési zavarokat, kommunikációs készség hiányát, a média erőszakot sulykoló hatását, egyes rétegek kilátástalan helyzetbe jutását, elszegényedését, a drog és alkoholfogyasztást, a dohányzást jelölték meg. 
Hangsúlyozták, hogy az iskolai agresszió megjelenése és gyakoribb előfordulása nem függetleníthető a társadalmi folyamatoktól. Hangot adtak annak a véleményüknek, mely szerint a család, mint elsődleges szocializációs közeg, már nem tudja betölteni értékközvetítő funkcióját, ezért az iskolára hárul ez a feladat, amellyel szemben a gyermekek gyakran mutatnak ellenséges érzelmeket, és aminek hangot is adnak. A szülők az iskolát teszik felelőssé, az iskola azonban nem képes átvállalni a felelősséget és a feladatokat, a pedagógus kezében kevés az eszköz, és gyakran elavult a módszertani tudás. 
A feltett kérdésekre adott őszinte hangú, feltáró és az iskolai erőszak megelőzése és kezelése terén felmerülő gondokra is rávilágító tájékoztató anyagot az alábbiakban a feltett kérdések sorrendjében foglalom össze: 

Ad. 1. 
Az iskolák dokumentumaiban általában konkrétan nem fogalmazódik meg az erőszak ellenességre nevelés, az agresszió kezelése, de a megfogalmazott célkitűzések közvetve vagy közvetlenül szolgálják az erőszak megelőzését, illetve kezelését.
A pedagógiai nevelési programok a megelőzésre koncentrálnak. Céljuk az emberi értékek közvetítése: pl. tanári példamutatás, a biológia, magyar nyelv, irodalom, testnevelés, tánc, dráma és médiaismeret órákon pozitív értékközvetítő esetek bemutatása, osztályfőnöki órákon tematikus beszélgetések, csoportterápia, mentálhigiénés foglalkozások, önismeret fejlesztés, toleranciára, empátiára nevelés, személyiség- és képességfejlesztés, beilleszkedési, magatartási nehézségeket kezelő pedagógiai tevékenység, tehetség, képesség kibontakoztatását segítő tevékenység, szociális hátrányok enyhítése. 
Több megyei fenntartó kiemelte az esélyegyenlőségi helyzetelemezést és esélyegyenlőségi szakértő által kontrolált tervet, mint az iskolai erőszak megelőzésének eszközét. 
A házirendek általában a közoktatási törvényben meghatározott kötelező szabályok mellett tartalmazzák a tanulók jogait és kötelességeit, kiemelik az emberi méltóság védelmét: Pl. „Társaimmal szemben nem használok csúnya kifejezéseket, nem verekszem, nem durváskodom, és jogom van ezt elvárni a társaimtól is.” Hangsúlyozzák az azonos jogokat, a káros szenvedélyektől mentes egészséges életet. Rögzítik, hogy a házirend a tanulókra, tanárokra, szülőkre egyaránt vonatkozik. Rendelkeznek az iskolai konfliktusok kezeléséről, meghatározva a résztvevők körét is (diákönkormányzat, osztályfőnök, igazgatóhelyettesek gazdasági vezető, igazgató. Minden megkeresésre, problémafelvetésre a vezetőknek érdemi választ kell adniuk. A magatartási szabályokon túl a házirend tartalmazza azok megszegésének következményeit is. A diákönkormányzat általában részt vesz a magatartási szabályok kialakításában, felülvizsgálatában, és bekapcsolódik a végrehajtás ellenőrzésébe is. 
A helyi tantervben az agresszió megelőzése, feldolgozása általában az osztályfőnöki órák kompetenciájába tartozik. Szakértők bevonásával vitákat szerveznek az erőszakról, a bűnözésről.
A társadalmi ismeretek és gyakorlat, a környezet-és egészségvédelem, az erőszakkal szembeni védekezési technikák elsajátítása is célként fogalmazódik meg. 
A beszámolókban szó esik olyan gimnáziumról, ahol a tantervben lebontva szerepel a bűnmegelőzésről, az áldozattá válásról, konfliktuskezelő technikáról szóló tanórán kívüli foglalkozások terve.

Ad. 2.
A követelmény- és értékelési rendszer általában nem korlátozódik a tudás mérésére, hanem kiterjed az egységes személyiség fejlődésre, figyelembe veszi a tanulóknak valamennyi iskolai tevékenységben való teljesítését. Igazolt esetekben az oktatási intézmények tekintettel vannak a részképesség zavarra, biztosítják a gyógytestnevelést. Speciális eszközöket alkalmaznak gyengén látó és mozgáskorlátozott tanulók számára. A képességek fejlesztése a szakmai képzés keretein belül történik, a kiemelkedő eredményű diákokat felkészítik a tanulmányi versenyekre. Felismerve, hogy a tartós kudarcélmény és sikertelenség is vezethet erőszakos cselekményekhez, a rászorulóknak felzárkóztatási, korrepetálási lehetőséget biztosítanak. A tehetségek, képességek kibontakoztatását a szakkörök segítik. Több intézmény bevezette a kompetencia alapú képzést és oktatást. Az alkalmazott módszert a pedagógusok igen pozitívan értékelték. 
A szabadidős tevékenységet igyekeznek a diákok igényeinek megfelelően összeállítani. Általános vélemény, hogy ezek a programok eredményesek az erőszak megelőzésében, mert alkalmasak stressz oldásra, fejlesztő, alkotó tevékenységre. A beszámolók azonban nem egy esetben a gyermeki aktivitás hiányára panaszkodnak, és arra, hogy egyre kevesebb forrás jut a változatos, eszközigényes programok megszervezésére.

Ad. 3.
A szülőkkel és szülői szervezetekkel való kapcsolattartás nem problémamentes. A beszámolók a kapcsolattartás alábbi formáit említik: szülői értekezlet, fogadóórák, egyéni kapcsolatfelvétel, szülők közösségének részvétele az osztály életében, írásbeli tájékoztató. A szülői szervezet véleményezi az iskolai munkát, szervezi a különféle rendezvényeket. A fenntartók kitérnek arra is, hogy a fegyelmi eljárást megelőző egyeztető eljárásban a szülői szervezet a résztvevők közé tagot delegál. 
Tapasztalatként fogalmazódott meg, hogy a szülők kb. 15%-a nem mutat érdeklődést gyermekük iskolai tevékenységét illetően, és pont azokkal a szülőkkel nehéz kapcsolatot tartani, akiknek a gyermekei agresszív magatartást tanúsítnak. Gondot jelent, hogy a szülők az igazolatlan hiányzásokat nem tekintik problémának, viszont a rossz tanulmányi eredmény esetén a pedagógust okolják.
Az oktatási intézmények rendszeres kapcsolatot tartanak a család-és ifjúságvédelmi szervezetekkel, a rendőrkapitányság ifjúságvédelmi szakreferensével. Van olyan intézmény, amelynek vezetői részt vettek ifjúságvédelmi őrjáratokon. A kapcsolattartásban, és az erőszak megelőzésében több megyei beszámolóban hangsúlyozták a főállású iskolai ifjúságvédelmi felelős alkalmazásának előnyeit. 

Ad. 4.
A jól bevált módszerek között a fenntartók és intézmények említették a 3. pontban szereplő szervekkel kialakított jó kapcsolatrendszert, problémás esetekben a jelzőrendszer használatát, a rend és fegyelem következetes betartását, az ezt elősegítő szabályok közös kidolgozását. Több intézményben megerősítették a folyosói tanári ügyeletet, és biztonsági szolgálat látja el portaszolgálatot. Fontosnak tartják az önkormányzó képesség kialakítását, az összetartozást elősegítő hagyományok ápolását (kirándulások, születésnapok, vetélkedők), a sajátos nevelési igényű iskolák tanulói esetében a rendszeres havi értékelést a diákok és pedagógusok részvételével, a hátrányos és halmozottan hátrányos gyermekek oktatására speciális szabályok megalkotását, a jutalmazást a kiemelkedő munkáért, ifjúságvédelmi felelőssel, rendőrséggel interaktív fórumok szervezését, melynek célja a bűnmegelőzés, és erőszak elleni védekezés. 
A Borsod-Abaúj Zemplén Megyei Közgyűlés elnöke rendelkezésünkre bocsátotta a Trefort Ágoston Szakképző Iskola által készített segédanyagot az alapvető tanulói viselkedési normák gyakoroltatásáról osztályfőnöki óra keretében. A Baranya Megyei Közgyűlés elnöke beszámolójához mellékelte az egyik összevont intézmény (Óvoda, Általános Iskola, Speciális Szakiskola és Kollégium) által – a viselkedési/magatartási problémák kezelésére – összeállított feladattervet. A Zala Megyei Közgyűlés elnöke említett példát arra, hogy Keszthelyen a tanulók nyaranta 2-2 hetes intervallumban a bűnmegelőzési irodán dolgoznak. Veszprém megyében évek óta hatásos az iskolai erőszak megelőzésére szolgáló NE TEDD és a Szülészeti és Nőgyógyászati Prevenciós Társaság által szervezett, a 11. évfolyamosoknak tartott AHA program. 
Új kezdeményezésként számoltak be a fenntartók a tanulói önismereti tréningről, az iskolai pszichológus és addiktológiai konzultáns vezetésével szervezett kortársképzésekről. Kiemelték a megyei fenntartású pedagógiai intézetek, illetve szakszolgálatok által nyújtott módszertani segítséget.
A pedagógus továbbképzésről szóló tájékoztatók igen változatos képet mutatnak. Néhány beszámoló nem tér ki a továbbképzés problematikájára, volt olyan intézmény ahol tervezték, de forráshiány miatt nem került rá sor. Néhányan jelezték, hogy két vagy több pedagógus is részt vett 30 illetve 60 órás képzésekben (pl. az OFI által szervezett konfliktuskezelés és bevezetés a mediációba, hátrányos helyzet és veszélyeztetettség az oktatási intézményekben, a pedagógiai gyakorlatban előforduló agresszió, személyközi konfliktusok kezelése, stresszkezelés és kreativitás-fejlesztés, a bűnmegelőzés terén a megyei rendőrkapitányság által szervezett biztonságos iskola, esélyegyenlőség, biztonságos internet előadás-sorozat).
Említették a TÁMOP 2.2.3. pályázat keretében az alábbi továbbképzéseken való részvételt: iskolai agresszió kezelése, érzelmi intelligencia fejlesztése, hiperaktivitás és figyelemzavar tanórai kezelése, személyközpontú kommunikáció és esetmegbeszélés. IPR keretében a tanítást-tanulást segítő és életviteli kompetenciák fejlesztését. 
Kiemelték még a pedagógiai intézetek által szervezett konferenciákat, kistérségi továbbképzéseket. Általános vélemény azonban, hogy a továbbképzések forrása nem biztosított, és komoly problémát jelent a továbbképzésen résztvevő pedagógus helyettesítése.  

Ad. 5.
A legtöbb intézményben – kivéve a gyógypedagógiai intézményeket és sajátos nevelési igényű gyermekotthonokat – főállású iskolapszichológus alkalmazására az intézményeknek megfelelő forrás hiányában nincs lehetőségük, pedig egyre fokozottabb igény van jelenlétükre különösen a szakiskolákban. Itt tömörülnek ugyanis nagyobb számban a magatartászavaros, beilleszkedési problémákkal küzdő tanulók. Ott, ahol tudtak a megyei közoktatásért közalapítvány támogatásával heti néhány órában iskolapszichológust alkalmazni, igen jó tapasztalatokról számoltak be az iskolaigazgatók. Az iskolapszichológusok csoportos foglalkozásokat, és igény szerint egyéni terápiás foglalkozást is tartottak. 
Azokban az intézményekben, ahol ilyen szakember foglalkoztatására nincs lehetőség, a nevelési tanácsadó pszichológusával lépnek kapcsolatba, illetve a szülővel egyeztetve vizsgálatra tanácsolják a gyermeket. 
Megfogalmazódott olyan vélemény is, hogy a nevelési tanácsadók pszichológus munkatársai igen leterheltek, és az igények teljes körű kielégítését biztosító kapacitás nem áll rendelkezésre. Az állam segítsége nélkül nem látják megoldhatónak a nevelési-tanácsadói rendszer, az iskolapszichológusi és a gyógypedagógiai szakszolgálati létszám fejlesztését. Beszámoltak arról is, hogy vannak olyan megyék, ahol a megüresedett pszichológusi helyekre nincs új jelentkező.

Ad. 6. 
Az iskolai erőszak megelőzése témájában a fenntartók, kevés kivétellel, célvizsgálatot a fenntartásukba tartozó intézményekben nem tartottak. Többen hangsúlyozták, hogy az oktatási intézmények maguk döntik el, hogy az iskola dokumentumaiban milyen erőszak megelőzését szolgáló szabályokat alkotnak, illetve az oktatás, nevelés során milyen módszereket alkalmaznak. Néhányan jelezték, hogy a következő tanévekre nézve célként fogalmazódik meg, hogy foglalkozzanak ezzel a témakörrel, és ha szükséges, intézkedéseket tegyenek. Fejér megyében már 2008 áprilisában megyei közgyűlésen tárgyalták a Pedagógus Szakszervezet által készített – az utóbbi időben megjelenő erőszakkal kapcsolatos – felmérést, melynek alapján az oktatási és kulturális miniszterhez fordultak. Ugyancsak megyei közgyűlésen tárgyalták a fenntartott közoktatási intézmények igazgatói munkaközössége által készített helyzetelemzést a Bizottság állásfoglalásával, és ajánlásaival összefüggésben. Valamennyi fenntartó tájékoztatásából kitűnik, hogy az intézmények vezetői, a szakiroda munkatársai és a fenntartó képviselői is felismerték, hogy szükség van a szakemberek közötti együttműködésre. Van példa arra, hogy közgyűlési határozat alapján munkacsoportot hoztak létre, melynek célja volt egy prevenciós program elkészítése. A célok között említették a társadalmi tudatformálást az erőszak-ellenesség támogatására, az iskolában zajló szakmai tevékenységet támogató intézkedéseket, javaslatokat az iskola menedzsmentjének és pedagógusoknak, az iskolafenntartó feladatainak meghatározását.
Veszprém megyében 2004 óta az önkormányzat aktív közreműködésével bűnmegelőzési és közbiztonsági, család-, gyermek és ifjúságvédelmi munkacsoport tevékenykedik. A célkitűzések között szerepel a családok és gyermekek védelme érdekében a kiszolgáltatott helyzetek megelőzése, szemlélet- és tudatformálás, a megelőzést szolgáló ismeretek átadása, iskolák, pedagógusok segítése a mindennapi problémamegoldásban. Az említett esetekben sor kerül az eredmények és problémák évenkénti megvitatására is. 
Győr-Moson-Sopron megyében az önkormányzat által létrehívott Kábítószerügyi Egyeztető Fórum munkacsoport működik, éves munkaterv alapján dolgozik. 
Külön szeretnék említést tenni a megyei fenntartású gyógypedagógiai intézményekről. A tájékoztatásokból kitűnik, hogy az itt tanulók (és szüleik) részéről fokozottabb agresszió tapasztalható. Nem ritkák az autisztikus kitörések, dührohamok. Ezek kivédése, megelőzése a speciális gyógypedagógiai feladatok közé tartozik. A gyógypedagógiai intézmények speciális helyzetüknél fogva egy zártabb, összetartóbb közösséget képviselnek, a szülők is több segítséget igényelnek. A Bizottság ajánlásait ezen intézmények is ismerik, tevékenységükben az erőszak problémától függetlenül is a pedagógiai nevelési programban hangsúlyos szerepet kap a nevelési funkció, a beilleszkedési, magatartási nehézségekkel összefüggő pedagógiai tevékenységek. 
Az értelmileg akadályozott tanulók esetében a nagyobb mértékű egyéni különbségek miatt amúgy is a képességekhez igazodó egyéni fejlesztési programokkal pedagógiai többletszolgáltatásokkal oldják meg a magatartási problémákat. A tanulók értékelése során az egyénre szabott követelményekhez viszonyítanak, és a gyermekeket az önmagukhoz mért fejlődésük alapján értékelik. A diagnosztikus és segítő célú folyamatos értékelés a teljes képzési időszakban kiemelkedő szerepet kap, és a tehetséggondozás megvalósítása is differenciálással történik. Ez utóbbi megvalósulási szinterei a szakkörök, egyéni és kiscsoportos foglalkozások, a tanítási időt követően megszervezendő olyan programok, melyben kulcsszerepet kap a mentális gondozás. Leggyakoribb elemei: személyiségfejlesztés, általános viselkedés kultúra és kommunikációs képesség fejlesztése.
Elengedhetetlen a jó kapcsolat a gyermekjóléti szolgálatokkal, és a szülői munkaközösséggel. A magatartási problémák kezelésével kapcsolatos pedagógusi továbbképzéseken való részvétel általában biztosított.
Iskolapszichológus alkalmazása a gyógypedagógiai intézményekben nem mindenhol jellemző.

Összegezve a fentieket, megállapítom, hogy mind a megyei fenntartók, mind a fenntartásukba tartozó intézmények ismerik a Bizottság állásfoglalását és ajánlásait. A fenntartók, az iskolaigazgatók és pedagógusok elhivatottan, felelősségteljesen gondolkoznak az iskolai erőszak megelőzése és kezelése érdekében szükséges teendőkről. Az iskolák dokumentumaiban általában konkrétan nem fogalmazódik meg az erőszak ellenességre nevelés, az agresszió kezelése, de a megfogalmazott célok és a közösen alkotott szabályok következetes betartása az erőszak kialakulásának megelőzését szolgálják. A dokumentumok megújításánál figyelemmel vannak az erőszak megelőzését segítő feladatok meghatározására. Lehetőségeikhez mérten alkalmazzák az eddig jól bevált módszereket, kevés kivétellel igénybe veszik a módszertani intézmények segítségét, törekednek a kompetencia alapú oktatásra és nevelésre. A már kialakult erőszak jelenségek esetében jól működtetik a gyermek- és ifjúságvédelmi kapcsolatrendszert. A megyei önkormányzatok igyekeznek pedagógiai szakszolgáltató intézmények működtetésével, esetenként munkacsoportok, prevenciós programok létrehozásával támogatni a pedagógiai munkát. 
Tekintettel a fenti megállapításokra és arra, hogy a módosult jogszabályoknak a joggyakorlatban való érvényesítéséhez, illetve a Bizottság ajánlásainak megvalósulásához az eddiginél hosszabb időnek kell eltelnie, jelen vizsgálatban az erőszak megelőzésére eddig tett állami és fenntartói intézkedésekkel kapcsolatban alkotmányos jogokkal összefüggő visszásságot nem állapítottam meg
Mindazonáltal, fontosnak tartom felhívni a figyelmet arra, hogy több tájékoztatóban adtak hangot a fenntartók annak az aggodalmuknak, hogy az állami normatív támogatások reálértéke, és az önkormányzat egyéb bevételei évek óta jelentős mértékben csökkennek. A működőképesség fenntartása érdekében a fenntartó csupán a törvényi minimális előírásokat tudja teljesíteni és engedélyezni az intézményei számára. Egyre kevesebb forrás jut a továbbképzésekre, a tanítási időt követő délutáni foglalkozásokra, a gyermek- és ifjúságvédelmi felelős foglalkoztatására. 
Az oktatási intézmények anyagi forrás hiányában általában csak esetenként tudják igénybe venni iskolapszichológus segítségét. Főállású, vagy részfoglalkozású iskolapszichológust – annak ellenére, hogy erre egyre növekvő igény van – kevés intézmény foglalkoztat. A 15/2009. (IV. 2) OKM rendelet alapján az iskolapszichológusi szolgáltatás támogatására csak a kistérségi társulások nyújthattak be igényt, de a tapasztalatok szerint nem tudtak élni a pályázati lehetőségekkel, ugyanis az egy évi költségek 1/3 részét fedezte volna a pályázati támogatást, és egy éven túl már nem ígért központi hozzájárulást. 
A kifejezésre juttatott aggodalom a megyei fenntartók válaszainak pozitív kicsengése mellett is arra az ellentmondásra utal, miszerint a Bizottság ajánlásai az oktatási intézmények szintjén azért nem valósulhatnak meg maradéktalanul, mert a pedagógiai módszerek megújulásához szükséges lehetőségeket – megfelelő források hiányában – a fenntartók, illetve a fenntartásukba tartozó oktatási intézmények nem tudják kihasználni. 
Szükségesnek látom tehát felhívni a figyelmet arra, hogy az intézmény fenntartásban jelentkező forráshiány késleltetheti, bizonyos esetekben akadályozhatja is az iskolai erőszak megelőzésére és kezelésére eddig tett állami intézkedések megvalósulását.

VI. 4. A megyei jogú városok, mint fenntartók tájékoztatása alapján: 
Fontosnak tartottam a megyei jogú városok vezetőinek a városban történő oktatással kapcsolatban történő megkeresését is, hiszen az Ötv. 61. § (1) bekezdése szerint a megyei jogú város települési önkormányzat a területén - megfelelő eltérésekkel - saját hatásköreként ellátja a megyei önkormányzati feladat- és hatásköröket is. A megyei jogú városoknak városonként nem azonos tárgykörben és mélységben ugyan, - a megyei közgyűléssel is együttműködve – többek között a középfokú oktatás (helyenként több országos beiskolázású oktatási intézmény fenntartása is) működtetését és fejlesztését is el kell látnia. Így tehát az általános iskolai oktatás mellett a középfokú oktatási intézmények tapasztalataiba is betekintést nyerhettem.
A megyei jogú városok vezetőinek majd mindegyike a IV. 3. pontban már ismertetett kérdésekre adott részletes tájékoztatást. A legtöbb városban felmérést végeztek az oktatási intézményeknél és azok összegezésével, bizonyos esetekben az egyes oktatási intézmények válaszainak külön megküldésével tettek eleget a megkeresésemben foglaltaknak. 

Ad 1. 
A válaszok alapján megállapítható, hogy valamennyi oktatási intézmény pedagógiai programjában deklaráltan megjelenik nevelési célként az emberi kultúra általános alapértékeinek, a humanizmusnak, a becsületnek, önzetlenségnek, az egymás iránti tiszteletnek, toleranciának a hangsúlyozása. Ugyancsak célként fogalmazódik meg a tanulók felkészítése a társadalmi együttélés megváltozott szerepére, az önálló életkezdéshez szükséges ismeretek, jártasságok megalapozása, a tanulói közösségre jellemző, az összetartozást erősítő erkölcsi, viselkedési normák, formai keretek és tevékenységek rendszeressé válásának kialakítása, ápolása.
A pedagógiai program mellett az iskolák más dokumentumaiban is helyet kap az erőszak elleni küzdelem, az iskolai agresszió kérdése: így a házirendekben, a helyi tantervekben, az egészségnevelési, környezeti nevelési, integrációs és minőségirányítási programokban.
A házirendben elsősorban a nevelés, fegyelmezés következetességét, a tanulók jogait és kötelességeit, illetve az iskola-diák és iskola-család együttműködés szabályait rögzítették, ahol az agresszió kezelése elsősorban a házirend megsértésének szankcionálása kapcsán jelenik meg. Az erőszak ellenességre való nevelés jelenik meg ugyancsak a helyi tantervekben az egyes tantárgyak, pl. osztályfőnöki, emberismeret és etika, társadalomismeret órák keretében.

Ad 2. 
Az önkormányzatok válaszai szerint a követelmény és értékelési rendszer az intézményekben igyekszik maximálisan figyelembe venni az egyéniesítést az ötfokozatú értékelési rendszer sajátosságainak betartása mellett. A különleges foglalkozást igénylő tanulók esetében az intézmények figyelembe veszik a Tanulási Képességet Vizsgáló Szakértői és Rehabilitációs Bizottság által meghatározottakat, szükség esetén egyes tantárgyakból, illetve a tananyag részek értékelése alól felmentik a tanulókat. Általános iskolában az iskolaotthonos tanítási forma, valamint felső tagozatban a napközis és tanulószobai foglalkozások is az egyéniesítést szolgálják. A felmentett tanulók pedig egyéni foglalkozásokon kapnak segítséget a lemaradásuk pótlására. A szabadidős foglalkozásokat sok esetben a diák-önkormányzati vagy egyéni javaslatok alapján biztosítják az oktatási intézmények, hiszen a szabadidő hasznos eltöltésének, a diákok szabad energiáinak kulturált, szervezett körülmények között történő levezetésének kiemelkedően fontos szerepe van az agresszió kezelésében, illetve megelőzésében.
Nagykanizsa MJ Város Önkormányzata együttműködési megállapodást kötött a Kaposvári Pedagógiai Fejlesztő és Módszertani Központtal. Ennek keretében az utazó szakemberek minden hallássérült gyermek fejlesztését a saját intézményében, a megszokott környezetben végzik.

Ad 3. 
Az iskolák több esetben rendszeres kapcsolatban vannak a Családsegítő és Gyermekjóléti Szolgálattal, a Nevelési Tanácsadó Intézettel, a gyámhivatallal és például különböző bűnmegelőzési órák kapcsán a rendőrséggel is. 
A szülői szervezetekkel, és az említett intézményekkel történő együttműködés a legtöbb középfokú intézményben a napi gyakorlat része. A hagyományos kapcsolattartási formák a szülőkkel: a szülői értekezletek, egyéni tanári fogadóórák, ellenőrző könyv, telefon, levél, személyes kapcsolattartás, iskolai rendezvényekre történő meghívás, bemutató órák, nyílt napok, szükség esetén családlátogatás. Az iskolákban működik szülői munkaközösség, diákönkormányzat, illetve iskolaszék. Az oktatási intézmények az agresszió kezelése, megelőzése érdekében kapcsolatot tartanak a következő szervekkel, szervezetekkel, intézményekkel is: Pártfogó Felügyelői Szolgálat, Drogcentrum, Kábítószerügyi Egyeztető Fórum, egészségügyi intézmények, Ifjúsági Ideggondozó, Gyermekpszichiátria. A zalaegerszegi polgármester válasza szerint például a megyei jogú városban már évek óta széleskörű, komplex bűnmegelőzési és drog prevenciós programsorozat működik, amely minden évben más mottó, téma köré fűzi programjait. 2009-ben a programsorozat témája az iskolán belüli erőszak volt. A program a Drogambulancia, a Gyermekjóléti Központ és Családsegítő Szolgálat, az ifjúsági védőnői hálózat, a Városi Gyámhivatal, az áldozatvédelem és a büntetés végrehajtás, valamint a rendőrség együttműködésével valósult meg. 

Ad 4. 
Az agresszió kezelésével kapcsolatos jó gyakorlatokkal kapcsolatban az egyes megkeresett megyei jogú városok vezetői számos módszerről tájékoztattak.
Az iskolákban többszintű jelzőrendszert építenek ki az erőszak megelőzésére. Az első szintet a pedagógusok, a gyermekvédelmi felelős, a többi pedagógiai munkát segítő munkatárs (pl. szociális munkás, védőnő) képezi, akik egyéni beszélgetés keretében próbálják a viselkedés okait, gyökereit feltárni és a megoldást megkeresni. A következő szintet a külső szakember bevonása jelenti a fent említett intézményekkel, szervezetekkel történő együttműködés keretében. Természetesen a szülőket is értesítik és jelzik a problémát, amely sok esetben nehézségekbe ütközik.
A tanítás során a lehetőségekhez mérten legszélesebb körű egyéniesítés, a kulturált, értelmes, változatos szabadidős tevékenység, a diákbarát iskolai légkör, a pedagógusok figyelme és odafigyelése alapvető jelentőségű az erőszak megelőzésében. E tekintetben kiemelt szerepe van az osztályfőnököknek, hiszen a személyes kapcsolattartáson keresztül könnyebben észlelhetik az esetleges problémákat és azokra felhívhatják a szülők figyelmét is.
Több iskolában a nevelőtestület illemkódexet állít elő a tanulókkal közösen, fontos szerepet játszik az épület megfelelő kialakítása is. A speciális osztályfőnöki órák keretében folytatott beszélgetések meghívott előadókkal, ugyancsak feltárhatnak bizonyos problémákat és oldhatják a feszültségeket, segíthetik a problémák megoldását. Az iskolákban különböző terápiás programokat tarthatnak a diákok számára, így például Debrecenben az egyik iskolában kísérleti fázisban van a Zeneterápiás Program az iskola első két évfolyamán, de ugyancsak van példa a városban kutya-terápiára, amely meghívott önkéntes segítők pszichológusok bevonásával történik, és amelyre a magatartási zavarokkal rendelkező tanulók kis csoportokban járhattak. Ugyancsak Debrecenben bizonyos általános iskolákban, nagyon sikeresen működik a pedagógusok által az iskolapszichológus közreműködésével vezetett szorongásoldó tréning, illetve az erőszakmentes párkapcsolatokért elnevezésű tréning. 2008-ban a miskolci iskolapszichológusi munkaközösség „Javaslatok az agresszió komplex kezeléséhez” címmel javaslatot állított össze a témában érintett intézmények és szakemberek részére, amely tartalmaz egy rövid ismertetést az agresszióról, az önkormányzat lehetséges fellépését a megelőzés, kezelés érdekében, a család szintjén alkalmazható lehetőségeket, az iskolapszichológia működésének ismertetését, az ajánlott továbbképzéseket, az agresszióval kapcsolatos kimerítő irodalomjegyzéket. 
A különböző tehetséggondozó és fejlesztő foglalkozásokat, az iskolai sportköröket, szakköröket, versenyeket, vetélkedőket, tanulmányi kirándulásokat, múzeum-, színház-, kiállítás látogatásokat, a gyermekvédelmi felelősök, diákönkormányzat egyes döntésekbe történő bevonását is az agresszió megelőzésének, kezelésének módszereként említették egyes önkormányzatok, és annak fontosságát is hangsúlyozták. 
A tanárok továbbképzéseken való részvételével kapcsolatosan városoktól, oktatási intézményektől függően eltérő tájékoztatásokat kaptam. Dunaújvárosban például „Életvezetési ismeretek és készségek” továbbképzésen a város minden iskolájából vettek részt pedagógusok, akik az osztályfőnöki órákon az Egészségmegőrzési Központ szakemberei segítségével végzik az adott tematikájú órák megtartását. Az egyes városokból érkezett válaszok összegzése alapján az alábbi kurzusokon való részvétel jellemző esetlegesen a pedagógusok körében:
– akkreditált konfliktuskezelési továbbképzés
– erőszak és bűnmegelőzéssel kapcsolatos továbbképzés
– agykontroll, grafológiai továbbképzés 
– kooperatív tanulási technikák elsajátítását célzó továbbképzés
– dráma pedagógia továbbképzés
– tanulás módszertani továbbképzés
– tanulási nehézség és magatartási problémák kezelése tanfolyam
– Egészségnevelési és Drogmegelőzési Program.
Különböző konferenciák megszervezésére is sor kerül, melyen az adott város minden intézményéből részt vehetnek pedagógusok. 

Ad. 5. 
Az iskolapszichológusi hálózat kialakítása sok városban van folyamatban, de még nem épült ki, holott arra a beérkezett válaszok szerint nagy szükség lenne. Olyan iskolapszichológusi rendszer, amelyben minden egyes oktatási intézmény saját iskolapszichológussal rendelkezik, a legtöbb városban nem került kialakításra. Több esetben ugyanis a megvalósításhoz igényelhető normatíva megvonása után a már részlegesen kialakított iskolapszichológusi rendszert meg kellett szüntetni, például Tatabánya esetén. Sok esetben – így például Nyíregyházán, Dunaújvárosban, Egerben – nem épült ki az iskolapszichológusi rendszer, ahol ezért az Egységes Pedagógiai Szakszolgálat, valamint a szakképző intézmények esetében a Térségi Integrált Szakképző Központ lát el ilyen jellegű feladatokat. Pécs MJ Város Polgármesteri Hivatal Humán Főosztályának vezetője azonban arról tájékoztatott, hogy a városban hat iskolapszichológus alkalmazására került sor. Szükségesnek tartja azonban, hogy minden középiskolában és kollégiumban legyen iskolapszichológus, az anyagi feltételek azonban nem állnak a fenntartó rendelkezésére. Álláspontja szerint célszerű lenne a közoktatásról szóló törvényben kötelezővé tenni a pszichológus alkalmazását. 
Miskolc MJ Város polgármesterének tájékoztatása szerint a város vezetése 2002-től iskolapszichológusi hálózatot hozott létre. Amint azt már említettem 2008-ban a miskolci iskolapszichológusi munkaközösség „Javaslatok az agresszió komplex kezeléséhez” címmel javaslatot állított össze a témában érintett intézmények és szakemberek részére. 
Egyes fenntartók tájékoztatása szerint, amelyik iskola kérelmezte és a költségvetésébe sikeresen beépítette az ezzel járó kiadásokat, engedélyt kapott iskolapszichológusi státusz fenntartására. Bizonyos városokban gazdasági társaságok bevonásával oldották meg időbeosztás alapján az iskolapszichológus rendelkezésre állását. Az iskolapszichológus – akár a központilag foglalkoztatott, akár az intézmény saját pszichológusa – sok esetben az egyes intézmények ifjúságvédelmi felelősével és illetékes családvédelmi segítőjével összehangoltan dolgozik az iskolai feszültségforrások feltárása és megoldása érdekében, illetve a pedagógusok konfliktus-kezelő, szociális érzékenységet növelő módszertani továbbképzésére irányuló egyedi iskolai programok, fejlesztési tervek kidolgozásán.
A pszichológus feladata a szülő, a tanuló és a pedagógus közötti együttműködés elmélyítése, hatékonnyá tétele. Ennek keretében a személyes elbeszélgetéseken keresztül a különböző konfliktushelyzetek oldása. 

Ad. 6. 
A beérkezett válaszok szerint a városok nagy részében szakmai ellenőrzés keretében az önkormányzat az iskolai erőszak megelőzésére irányuló vizsgálatot nem folytatott, egyes önkormányzatok – így például Kaposvár – tervei között azonban szerepel az e tárgyban indítandó vizsgálat. Szombathely MJ Város polgármesterének tájékoztatása szerint az önkormányzat kiemelt figyelemmel kezelte az intézmények gyermek- és ifjúságvédelmi tevékenységének vizsgálatát, ennek keretében a drogmegelőzési, gyermekvédelmi programok, a gyermek- és ifjúságvédelmi felelős tevékenységét is.

VI. 5. Az egyházi fenntartók tájékoztatása alapján
Ugyancsak fontosnak tartottam a vizsgálat során, hogy tájékozódjak az egyházi fenntartók tapasztalatairól, álláspontjáról is. Ennek keretében megkerestem a Magyarországi Református Egyház Zsinati Irodájának zsinati tanácsosát, Magyarországi Evangélikus Egyház Országos Irodája országos irodaigazgatóját is, akiktől jelentésem elkészítéséig, nem kaptam választ. Ezért az egyházi fenntartók közül a Magyar Katolikus Püspöki Konferencia elnök-helyettesének, az Oktatásügyi Püspöki Bizottság Iskola Bizottsága elnökének, a győri megyéspüspöknek, valamint a Magyarországi Zsidó Hitközségek Szövetsége ügyvezető igazgatójának válasza alapján tudtam összegezni a tapasztalatokat. 
A Magyar Katolikus Egyház fenntartásába tartozó iskolák pedagógiai-nevelési programjában szintén megjelenik, hogy a tanulókat az élet kihívásaira nevelve fel kell készíteni az önálló ismeretszerzésre és önművelésre, meg kell követelni a következetes és egyenletes munkavégzést, továbbfejlesztve bennük a kitartás, a koncentráció képességét, melynek megvalósulását az egyéni példa ereje, a tanári hivatástudat segítheti elő. A katolikus iskolák pedagógiai programjaiban megfogalmazott személyiségfejlesztéssel kapcsolatos feladatok során a nevelés céljának azt kell tekinteni, hogy a diákok személyisége helyes irányban fejlődjön, alakuljon, melynek során bizonyos tulajdonságokat erősíteni, bizonyosakat viszont enyhíteni kell. A gyermekek egyéni adottságainak figyelembe vétele a felzárkóztatásban, a tehetséggondozásban és az értékelésben jelenik meg. A felzárkóztatás tantárgyanként, kis létszámú fejlesztő foglalkozás, korrepetálás keretében valósul meg az igényeknek, szükségleteknek megfelelően. A tehetséggondozás pedig a kötelező tanórákon kívül szervezett versenyekre való felkészítés. 
A katolikus iskolákban a győri megyéspüspök tájékoztatása szerint kiemelt hangsúlyt kap a partnerekkel való együttműködés, rendszeres kapcsolattartás. A szülőkkel a szülői közösségek keretében, az ellenőrző könyv, a rendszeres fogadóórák és a szülői értekezletek keretében is megvalósul a kapcsolat tartása, sok iskolában szerveznek úgynevezett tanár-szülő esteket is. A pedagógusok között fontos a folyamatos információcsere, pedagógus-diák vonatkozásában pedig a tanulók és családi viszonyaik megismerése, a tanulók közösségben elfoglalt helyének, viselkedésének folyamatos megfigyelése, tanórán kívüli elfoglaltságok, közösségi programok szervezése.
A pedagógusok és a diákok számára is készült Erkölcsi Kódex, melynek betartása mindenkire nézve kötelező. Az intézményekben szervezett ügyeleti rendszer működik, így a tanulók nemcsak a tanórákon, hanem az órák közötti szünetekben is felügyelet alatt állnak. Az agresszió megelőzésére szolgál ugyancsak a mediáció bevezetése az osztályközösségeken belüli konfliktuskezelésben. Az osztályfőnöki órák tematikájában az önismeret, önértékelés fejlesztése is nagy hangsúlyt kap, de a hittanórák is alkalmasak a tartalmas beszélgetésekre. A győri megyéspüspök válasza azt is tartalmazza, hogy az agresszió kezelésében fontos az azonnaliság, az adott probléma mihamarabbi kezelése, a pontos problémafeltárás, a különböző megoldási módok felkínálása, az igazságos büntetés, a szülők tájékoztatása, az újrakezdés lehetőségének biztosítása. A pedagógusok is rendszeresen részt vesznek az erőszak és bántalmazás megelőzéséhez, felismeréséhez és kezeléséhez kapcsolódó továbbképzéseken, konferenciákon a Katolikus Pedagógiai Intézet, a megyei önkormányzatok és a rendőrség által szervezett alkalmakon.
Azokban az intézményekben, ahol a hátrányos helyzetű és a sajátos nevelési igényű tanulók létszáma indokolja, alkalmaznak pszichológust, logopédust, gyógypedagógust és fejlesztő pedagógust. Az osztályfőnök és a gyermekvédelmi felelős pedig szükség szerint tartja a kapcsolatot a nevelési tanácsadóval, a gyermekjóléti szolgálat pszichológusával, valamint a Tanulási Képességet Vizsgáló Szakértői és Rehabilitációs Bizottsággal. 
A katolikus iskolarendszerben a fenntartók komplex intézményellenőrzési és értékelési programot működtetnek, melynek keretében önértékelési füzetet kell kitöltenie minden intézménynek, amelyben több kérdés az erőszak megelőzésére és az elért eredményekre vonatkozik.
A győri megyéspüspök válaszában végül megemlítette, hogy az egyházi iskolák is szükségét érzik annak, hogy elérhető pszichológusi, gyakran pszichiáteri segítséget kapjanak, illetve a szülők és a diákok között felmerülő problémák kezelésére, és a pedagógusok hozzáértésének fejlesztésére is kapjanak képzést, illetve szakértői támogatást.
A Budapesti Zsidó Hitközség ügyvezetőjének válasza szerint a Hitközség fenntartásában működő oktatási intézmény pedagógiai-nevelési programjában, házirendjében egyaránt szerepel az erőszak megelőzése, kivédése, melynek elsődleges módszere a toleranciára nevelés, a tanulók egymás iránt érzett szolidaritásának kialakítása. A vallás jellegéből adódóan az idősek segítése is a pedagógiai program részét képezi, a diákok az ünnepek alkalmával rendszeresen a Szeretet Kórházba látogatnak, ahol ajándékokkal, előadással lepik meg az idős, beteg embereket, vagy az otthonélő magányos, idős embereket látogatják meg, beszélgetnek velük, bevásárolnak nekik, segítik életüket.
A gyermekek egyéni adottságait, képességeit figyelembe véve a pedagógiai programban a fejlesztés és felzárkóztatás, valamint a tehetséggondozás egyaránt helyet kap. Az ügyvezető igazgató tájékoztatása szerint egyre több pszichikai nehézséggel, részképesség zavarral küzdő tanuló jár az iskolába. Ezeket a diákokat a nevelési tanácsadókban lévő szakemberekhez irányítják, akik a megállapított diagnózis alapján készítenek javaslatot a fejlesztés gyakorlati területeire, az iskolában dolgozó szakképzett pedagógusok pedig az órarendbe illesztve külön foglalkoznak ezekkel a gyermekkel. A Budapesti Zsidó Hitközség vezetőjének válasza azt is tartalmazza, hogy államilag azonban csak azoknak a gyermekeknek a fejlesztését finanszírozzák, akiket az Országos Szakértői és Rehabilitációs Bizottság vizsgálata eredményeképp sajátos nevelési igényű tanulóvá nyilvánított. A nevelési tanácsadó által vizsgált gyermekek ugyan két tanulónak számítanak az osztálylétszámban, a sajátos nevelési igényű tanulók sokszor szó szerint megegyező diagnózissal rendelkeznek, de nagy problémát jelent, hogy fejlesztésüket az állam mégsem finanszírozza. 
Fontos szerepet kap az iskolában a gyermekek kreativitásának fejlesztése is, melynek keretében egy színi előadás létrehozása a cél, melyben a díszlet- és jelmeztervezésen át az előadásig mindent a gyermekek készítenek. Az iskolába egyébként ifjúsági színházi előadást is meghívtak, mely az erőszakról, az ellene való védekezésről, annak megoldásáról szólt.  Minden évben rendszeresen szerveznek szülő-tanár-diák napot, sport, egészséges életmód témakörében, melyek során a sport mellett egyéni beszélgetésekre is lehetőség nyílik. A szülők részére meghívott szakemberek bevonásával szerveznek külön előadást, beszélgetést, illetve a szülői értekezletek alkalmával az adott korosztály problémáival is foglalkoznak. 
Az iskolában működik iskolapszichológus, aki egyénileg is foglalkozik a gyermekekkel, de az órákat is látogatja, hogy a természetes közegükben figyelje meg a gyermekeket, esetenként a szülőket is meghívja közös beszélgetésre. Külön fakultatív tárgyként a gyermekek a pszichológiát is választhatják, amelyből érettségi vizsgát is tehetnek.

Összegezve a fentieket, az alábbi megállapításokat teszem
A Köot. 48. § (1) bekezdése előírásainak megfelelően az intézmények pedagógiai programjainak az iskola nevelési programja keretében tartalmaznia kell többek között a személyiségfejlesztéssel kapcsolatos pedagógiai feladatokat, a közösségfejlesztéssel kapcsolatos feladatokat, a beilleszkedési, magatartási nehézségekkel összefüggő pedagógiai tevékenységet. Továbbá a tehetség, képesség kibontakoztatását segítő tevékenységet, gyermek- és ifjúságvédelemmel kapcsolatos feladatokat, a tanulási kudarcnak kitett tanulók felzárkóztatását segítő programot, a szociális hátrányok enyhítését segítő tevékenységet, valamint a szülő, tanuló, iskolai és kollégiumi pedagógus együttműködésének formáit, továbbfejlesztésének lehetőségeit is. 
A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet (továbbiakban: MKM rendelet) módosításáról szóló 32/2008. (XI. 24.) OKM rendelet, az MKM rendelet 32. §-át az (1)- (3) bekezdéssel egészítette ki, 2008. december 9-i hatállyal. Eszerint az iskolai, kollégiumi szülői szervezet (közösség) és az iskolai, kollégiumi diákönkormányzat közös kezdeményezésére biztosítani kell, hogy az iskolában, kollégiumban az iskolai, kollégiumi szülői szervezet (közösség) és az iskolai, kollégiumi diákönkormányzat közösen működtesse a fegyelmi eljárás lefolytatását megelőző egyeztető eljárást (a továbbiakban: egyeztető eljárás). Az egyeztető eljárás célja a kötelességszegéshez elvezető események feldolgozása, értékelése, ennek alapján a kötelességszegő és a sértett közötti megállapodás létrehozása a sérelem orvoslása érdekében. Az egyeztető eljárás rendjét az iskolai, kollégiumi házirendben kell meghatározni. A szabályozásnál az iskolai, kollégiumi szülői szervezetnek (közösségnek) és az iskolai, kollégiumi diákönkormányzatnak egyetértési joga van.
Egyes önkormányzatok azt is jelezték, hogy az elmúlt évben az esélyegyenlőséget, felzárkóztatást segítő támogatások igénylésének, döntési rendszerének, folyósításának, elszámolásának és ellenőrzésének részletes szabályairól szóló 9/2008. (III. 29.) OKM rendelet 12. § (1) bekezdése alapján pályázatot nyújthattak be az iskolapszichológusi szolgáltatás feladatainak ellátására, amely egyszeri támogatást jelentett az önkormányzatok számára. A támogatást helyi önkormányzatok, a központi költségvetési szervként működő felsőoktatási intézmények, illetve a közoktatási feladatot ellátó nem állami, nem önkormányzati intézmények fenntartói (a továbbiakban együtt: fenntartó) igényelhették a fenntartásukban lévő nevelési tanácsadók – beleértve a nevelési tanácsadás feladatait is ellátó egységes pedagógiai szakszolgálatokat – többek között az iskolapszichológiai szolgáltatás megszervezésére irányuló feladatai ellátásához.
Amint azt az OBH 2096/2008. számú jelentésemben is hangsúlyoztam, a jogtudatosság harmadik szintje – ahogyan a Gyermekjogi Egyezményben és számos további nemzetközi dokumentumban, magyar jogforrásban is szerepel – hogy a gyermek tudatába vésődjön, személyiségében mintegy attitűdként alakuljon ki az emberi jogok és az alapvető szabadságok tisztelete. A nemzeti értékek iránti és a sajátjától eltérő kultúrák iránti tisztelet, valamint a megértés, a béke, a türelem, a nemek közti egyenlőség, valamennyi nép, nemzetiségi, nemzeti és vallási csoport és az őslakosok közötti barátság szellemében a szabad társadalomban az élettel járó mindenféle felelősségvállalás képessége. Mindezek alapja elsődlegesen a jogismeret átadása, amelynek közvetítésében kiemelkedő szerep jut a közoktatási intézményeknek és a helyi tantervekben rögzített tananyagnak. A szóban forgó jelentésben meggyőződésemet fejeztem ki azzal kapcsolatban, hogy amíg a jogismeret nem kap nagyobb hangsúlyt a kerettantervekben és helyi tantervekben, addig szinte elvárhatatlan, hogy a gyermekekben – a Gyermekjogi Egyezményben vállalt kötelezettségünknek megfelelően – az emberi jogok és gyermeki jogok iránti feltétlen tisztelet attitűdje kialakuljon. A Nemzeti Alaptanterv ugyan jogi keretet biztosít arra nézve, hogy a kerettantervekben és a helyi tantervekben megjelenhessen az alapjogokat, emberi jogokat, gyermeki jogokat tiszteletben tartó, szociális és állampolgári kompetenciák fejlesztése, azonban az ilyen irányú ismeretek átadásának, a kompetenciák fejlesztésének fakultatív jellege nem segíti elő azoknak ténylegesen, a gyakorlatban is megjelenő, valódi megvalósulását. Az Európai Uniós és nemzetközi tendenciák is azt mutatják, hogy a jogtudatosítást az államok intézményes keretek közé igyekeznek integrálni (akár civil szervezetek bevonásával), hiszen a közoktatási intézmények azok, amelyeken keresztül a leginkább biztosított a gyermekek, tanulók információkkal való ellátása, képzésük, személyiségük fejlesztése. A Gyermek Jogainak Bizottsága is feltehetően ezért javasolta Magyarország számára, hogy a tananyagba kötelező elemként kerüljön be az emberi jogok oktatása.
Előzőeket azért tartottam fontosnak ehelyütt is megemlíteni, mivel álláspontom szerint az iskolai erőszak megelőzésének fontos eszköze lehet a gyermekek emberi jogi képzésének az oktatási intézményekben történő megvalósulása. Az egyes megkeresésekre adott válaszokból is kitűnik, hogy a legfontosabb az attitűd, a szemléletváltozás előidézése. Szemléletváltásra van szükség a gyermekek körében, tehát arra, hogy kialakuljon az egymás tiszteletben tartása, egymás iránti szolidaritás érzése, ugyanakkor a pedagógusok körében is szükséges az attitűd megváltozása. A vizsgálatom során a beérkezett válaszok feldolgozásakor szembetűnő volt és örömmel vettem, hogy számtalan program, módszer került alkalmazásra a pedagógusok körében az agresszió kezelésével kapcsolatban, szükségesnek tartom azonban ennek a folyamatnak a minél szélesebb körű kiteljesítését. Fontos, hogy a kiírt pályázatokról, az alkalmazható módszerekről, jó példákról, jó gyakorlatokról, a továbbképzésekről történő tájékoztatás is minél hatékonyabb legyen és így mintegy generálja, előidézze, segítse a szemléletmód formálását.
Vizsgálatom során, az előzőek alapján, alapvető jogokkal összefüggő visszásságot nem tártam fel. 

VI. 6. A megyei pedagógiai intézetek, az Oktatáskutató és Fejlesztő Intézet és a Magyar Akkreditációs Bizottság válasza alapján: 
A vizsgálat során megkereső levelet küldtem valamennyi megyei pedagógiai intézetnek, különös tekintettel arra, hogy a Köot. a pedagógiai-szakmai szolgáltatások feladatául rója a közoktatási intézmények és fenntartóik, valamint a pedagógusok munkájának segítését, továbbá a tanulói érdekvédelemmel összefüggő tevékenységet (Kt. 36. § (1)) 
Az Ötv. 70. § (1) a) pontjában foglaltak szerint a megyei önkormányzat kötelező feladatként gondoskodik különösen „[…] a pedagógiai és közművelődési szakmai tanácsadásról és szolgáltatásokról […]”. Bár a pedagógiai-szakmai szolgáltatásokat ellátó intézményekről és a pedagógiai-szakmai szolgáltatásokban való közreműködés feltételeiről szóló 10/1994. (V. 13.) MKM rendelet elsősorban a helyi önkormányzatokat nevezi meg az egyes önkormányzati pedagógiai szakmai szolgáltatások ellátására szakosodott intézetek létrehozójának (10/1994. NKM. Rend. 1. §), az Ötv–ben a megyei önkormányzatokra kötelezően rótt feladat okán, és az ország pedagógiai szakmai szolgáltatással való lefedettsége feltárásának érdekében indokoltnak tartottam, hogy a megyei intézeteket keressem meg. 
Az egyes pedagógiai szolgáltató intézetek alapító okirata határozza meg, hogy a pedagógiai intézet a Köot. 36. §-ának (2) bekezdésében felsorolt pedagógiai-szakmai szolgáltatások szakterületei közül melyeket látja el. A vizsgálat témaköréhez kapcsolódóan, a közoktatási törvény a pedagógiai-szakmai szolgáltatás körében külön nevesíti a pedagógusok képzésének, továbbképzésének és önképzésének segítését, szervezését (36. § (2) e) pont), illetve a tanuló tájékoztató, tanácsadó szolgálat működtetését, amelynek feladata a tanulók, a tanulóközösségek, a diákönkormányzatok segítése, a jogaik érvényesítéséhez szükséges ismeretek nyújtásával, tanügy-igazgatási, közgazdasági, jogi stb. információk közvetítésével (36. § (2) g) pont). 
Figyelembe véve, hogy a törvény szerint a pedagógia-szakmai szolgáltatásokat az igényeknek megfelelően kell szervezni (36. § (3) bekezdés), a pedagógiai intézeteknek esetében azt vizsgáltam, hogy amennyiben igény merül fel, kínálnak-e programot az iskolákban előforduló agresszív, erőszakos cselekmények megelőzésére, és ha igen, milyen eszközökkel. Tájékoztatást kértem valamennyi megyei pedagógiai intézettől, hogy milyen módszertani megoldásokat, illetve egyéb programokat kínálnak az illetékességi területükön hozzájuk fordulóknak az iskolákban előforduló agresszió és erőszakos cselekmények megelőzésére, illetve a már bekövetkezett erőszak oldására, a konfliktuskezelésre, továbbá, hogy milyen az intézet által kínált programok iránti érdeklődés, és ennek tendenciózus alakulása. 
A megkeresett 19 pedagógiai intézet, illetve jogutódjaik közül határidőben 14 válaszolt, közülük kettő (Csongrád megye és Tolna megye) arról tájékoztatott, hogy a korábbi megyei pedagógiai intézet megszűnt, jogutódja pedig vagy egyáltalán nem végez szakmai szolgáltató tevékenységet (Tolna megye), vagy a pedagógiai szakszolgálatok közül csak a tanulási képességet vizsgáló tevékenységet végzi (Csongrád megye). 
Álláspontom szerint az, hogy a Tolna megyei önkormányzat az önkormányzati törvényben foglalt kötelezettségével szemben nem ad, illetve nyújt semmiféle pedagógiai és közművelődési szakmai tanácsadást és szolgáltatást, a jogállamiság és az ebből fakadó jogbiztonság elvébe ütközik, továbbá az oktatáshoz fűződő alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot okoz. 
Komárom-Esztergom, Fejér és Veszprém megyével kapcsolatban az e megyék területén működő Közép-dunántúli Regionális Pedagógiai Intézettől, Békés megyét illetően pedig a Békés Megyei Tudásház és Könyvtártól rövid úton kaptam tájékoztatást. Határidőn túl rövid úton kaptam tájékoztatást a Győri Pedagógiai Intézettől is. Zala, Szabolcs és Bács-Kiskun megyéből nem kaptam érdemi tájékoztatást a vizsgálati anyag összesítésének befejezését megelőzően. A vizsgálat általános tapasztalatai szerint azonban ennek nem az e megyékben működő jogutód szervezetek hanyagsága lehet az oka, inkább az, hogy a rendelkezésre álló hivatalos címlistához képest nagyarányú volt az egyes pedagógia intézetek átalakulása, jogutóddal vagy jogutód nélküli megszűnése. 
A beérkező válaszok alapján megállapítható, hogy az ország lefedettsége az egyes pedagógiai szakmai szolgáltatásokhoz való hozzáférési lehetőség szempontjából nem egységes. Annak ténye, hogy két megyében egyáltalán nem működik pedagógiai szakmai szolgáltatás, álláspontom szerint sérti az esélyegyenlőség elvét. Hiába ugyanis az a rendelkezés, hogy a pedagógia-szakmai szolgáltatásokat az igényeknek megfelelően kell szervezni (10/1994. (V. 13.) MKM rendelet 36. § (3) bekezdés), azokban a megyékben, ahol ez a fajta szakmai szolgáltatás nem működik, az igények felmérésének a lehetősége is kizárt. 
Összességében tehát 18 megyéből kaptam érdemben választ, vizsgálatom ténybeli megállapításait ezek alapján teszem meg. 
Egyáltalán nem érkezett felkérés a közoktatási intézményektől az iskolai erőszakkal kapcsolatos szakmai programok szervezésére Békés megyében, illetve gyérnek mondható az előzetes igényfelmérés Hajdú-Bihar megyében, ahol 2008-ban húsz közoktatási intézményből összesen öt jelezte, hogy érdekelné az iskolai erőszakkal kapcsolatos akkreditált továbbképzés, 2009-ben pedig hasonló lett az eredménye a tanárok önismeretére és a diákok más szemléletű megismerésére irányuló képzés előzetes igényfelmérésének is. Nem számolt be agresszió-megelőzésről Heves megye sem. Kifejezetten nagyarányúnak minősítette a közoktatási intézmények iskolai erőszakkal kapcsolatos szakmai programok iránti érdeklődését a Közép-dunántúli regionális Pedagógiai Intézet (Komárom-Esztergom, Fejér és Veszprém megye), továbbá jelentős az erőszakkal kapcsolatos programok jelenléte a Borsod-Abaúj Zemplén megyei, a Jász-Nagykun-Szolnok megyei, a Somogy megyei, továbbá a fővárosi intézet programjában.
A megkérdezett intézetek közül a Hajdú-Bihar megyei intézet jelezte problémaként, hogy lefedettségi területén egyáltalán nem működik iskolapszichológus-szolgálat. Általános problémaként több intézet is jelezte, hogy a hátrányos helyzetű családok nehezebben tudják megoldani a gyermekek utaztatását az egyes terápiás kezelésekre. E probléma orvoslására például a Baranya megyei intézet alapszabályában rögzítette az utazó tanári hálózat biztosítását (fejlesztő pedagógus, szakember utazik a hátrányos helyzetű kistérségbe), azonban megfelelő tárgyi, személyi, pénzügyi feltételek híján ez nem mindig valósítható meg. Az alulfinanszírozás miatt nincs az esetszámoknak megfelelő szakember, sokszor várólisták alakulnak ki. További, több intézet által is kiemelt probléma, hogy a szaktanácsadás, továbbá pedagógusok képzése, továbbképzése nem ingyenes, ezért azokat a pedagógusok egyre ritkábban tudják igénybe venni. 
A vizsgálat megindításakor gyűjtött szakmai anyagok feldolgozása során nem kerülte el a figyelmemet az Oktatási és Kulturális minisztérium Honlapjának archívumában a Pedagógusok Szakszervezete és a Magyarországi Szülők Országos Egyesületének közös állásfoglalása, mely szerint, „a bizottság javaslatai jelentős, de nem elégséges lépések. Szerintük el kell gondolkodni és szabályozni kell, hogy miképp lehet a tanulói jogok gyakorlását a tanulói kötelezettség teljesítéséhez kötni”.
(http://www.okm.gov.hu/main.php?folderID=1865&articleID=231282&ctag=articlelist&iid=1)
Alapjogvédőként kiemelten fontosnak tartom annak hangsúlyozását, hogy jogaink biztosítása, gyakorlásuk lehetővé tétele soha nem függhet attól, hogy „kötelezettségeinket” teljesítettük-e vagy sem, és ez különösen érvényes a gyermeki jogokkal kapcsolatban. A fent idézett hozzáállást nem érzem kellően megalapozottnak különösen egy olyan felnőtt társadalom részéről, amelyről tudjuk, hogy számos rossz feszültségkezelési mintát hagyományoz át a felnövekvő nemzedéknek.  Mindezért annak látom nagy jelentőségét, hogy a megelőzésre fektessünk hangsúlyt, ezt pedig nem utolsó sorban a pedagógusok és szülők szemléletváltása alakulásában látom.
Megkereső leveleimben az iskolai agresszió megelőzéséről, kezeléséről, feloldásáról kérdeztem az érintetteket. Az iskolában megnyilvánuló erőszakos cselekmény a konfliktusban szereplőket illetően, álláspontom szerint legalább négy különböző típusú lehet, felnőttek egymás közötti, gyermekek egymás közötti erőszakos cselekedetei, illetve a gyermek-felnőtt relációban a felnőttől a gyermek felé, illetve a gyermektől a felnőtt felé irányuló erőszakos megnyilvánulások. A vizsgálatom során megkérdezettek mindezek közül mégis leginkább a gyermekek erőszakos cselekedeteinek feltérképezésére, kezelésére és oldására koncentráltak, más eshetőséggel nem, vagy csak ritkán számoltak. 
A vizsgálat mindezek mellett feltárta, hogy ott, ahol a pedagógusok részéről az erőszak megakadályozásának lehetséges módszereinek elsajátítására valós igény jelentkezik, hozzáférhetőek az erőszak megelőzésével, illetve kezelésével foglalkozó képzések. A pedagógus társadalom ez irányú motivációja érzékelhető. Jó irányban történő elmozdulásnak tartom, ezért továbbra is szorgalmazom, hogy a pedagógusképzés, továbbképzés foglalkozzék az iskolai agresszió biztonságos kezelésével, amelyhez a személyi és pénzügyi feltételeket mindenképpen szükséges megteremteni.
A 10/1994. (V. 13.) MKM rendelet alapján a pedagógia-szakmai szolgáltatásokat az igényeknek megfelelően kell szervezni (36. § (3) bekezdés). Ezt a követelményt valamennyi, a vizsgálat során választ adó pedagógiai intézet betartotta. Továbbá, a jogszabály egyrészt kimondja, hogy a pedagógiai intézet munkatervét a fenntartó illetékességi területén működő nevelési-oktatási intézmények és a nevelési-oktatási intézmények fenntartói igényei alapján kell összeállítani (10/1994. (V. 13.) MKM rendelet 5. § (3) bekezdés, de arról is rendelkezik, hogy az intézet munkatervébe fel kell venni azokat a pedagógiai-szakmai szolgáltatásokat, amelyeknek az elvégzését az intézményt fenntartó helyi önkormányzat (a továbbiakban: fenntartó) vagy a fenntartóval kötött megállapodás alapján kérik (10/1994. (V. 13.) MKM rendelet 5.§ (4) bekezdés). A rendelet 5.§ (6) bekezdése pedig azt is lehetővé teszi, hogy a pedagógiai intézet – a fenntartó által meghatározott feltételekkel – a munkatervében nem szereplő pedagógiai-szakmai szolgáltatásokat is elláthassa.
Mindezek alapján a jogállamiság, jogbiztonság alkotmányos követelményével összefüggésben nem állapítok meg visszásságot. 

Hasonló következtetésre jutottam az Oktatáskutató és Fejlesztő Intézettől (a továbbiakban: OFI) kapott válasz feldolgozása során is. 
Az OFI az Oktatási és Kulturális Minisztérium „Erőszakmentes, egészségtudatos iskola” elnevezésű programjának, mozgalmának koordinátori feladatait látja el 2009-ben. 2008-ban hasonló feladatkörben szerepelt a „Biztonságos Iskoláért” elnevezésű programban. Megfigyelhető, hogy az előzőleg meghirdetett program eredményei, tapasztalatai átfolynak, tovább halmozódnak és érlelődnek a második, 2009-es évi programban. Kiemelkedő eredménye az első kezdeményezésnek az úgynevezett „jó gyakorlatok” összegyűjtése. Jelentőséggel bírna mindezek összesített megjelentetése, hiszen nemcsak azt az üzenetet hordozná, hogy problémákkal és egyre erősödő gondokkal szembesülnek mindenhol, hanem annak üzenetét is, hogy sok helyen a problémára szakmailag is megalapozott, hatékony megoldást találtak. 
Megállapítható, és álláspontom szerint helyeselhető is az, hogy mindkét programhoz önkéntesen csatlakozhattak az érdeklődő közoktatási intézmények, az egyes diák- és szülőszervezetek segítő munkájára nagymértékben támaszkodva. Az önkéntesség szintén a pedagógustársadalom attitűd-változását jelzi számomra, ami mindenképpen üdvözlendő. Az esetlegesen felmerülő kérdésre, hogy szükséges-e ezt az önkéntes csatlakozás alapján működő kezdeményezést „központosított” szabályalkotással kötelezővé tenni, álláspontom szerint a válasz nemleges. Kétségtelen, hogy a gyermekek esélyegyenlőségének szempontja szerint az lenne a kívánatos, hogy valamennyi közoktatási intézmény elhivatottan az erőszakmentesség jegyében képezze tovább pedagógusait, ez azonban álláspontom szerint nem kényszeríthető ki felső, központi akarattal. Megfontolandóak tartom azonban, hogy célhoz kötött pályázati lehetőségek és támogatási formák kialakításával ösztönözzék a programba még nem csatlakozók vállalási kedvét, és tovább segítsék, tágítsák azok lehetőségeit is, akik már elhivatottak. 
Mindezen információ birtokában fontosnak tartottam azt is megvizsgálni, hogy ha a pedagógus társadalom ilyen erősen érzékelte, és el is mozdult abba az irányba, amelyben az erőszakmentességre törekvés ilyen fontos szerepet kap a pedagógus továbbképzésben, vajon mennyire érzékelhető ez a pedagógus alapképzés során. Ezzel kapcsolatos kérdéseimet a Magyar Akkreditációs Bizottság elnökének tettem fel, aki válaszában kifejtette, hogy általános tapasztalata szerint „a pedagógusképzés területére benyújtott akkreditációs kérelmek szerzői fogékonyak voltak arra a kihívásra, hogy a hallgatók a gyakorlati képzés során elsajátítsák az iskola mindennapi valóságára adható tanári válaszokat. A képző intézmények a szakok tanterveiben felerősítették e hangsúlyokat, mind az oktatási jogok, mind a "biztonságos iskola" elveinek érvényesítését. A tanári mesterszakról szóló 15/2006 (IV.3.) OM rendeletben meggyőző részletességgel leírt kompetenciák fejlesztésekor elvileg nyílik lehetőség a konfliktuskezelés képességeinek kialakítására. A felsőoktatási intézmények egyes kutatóműhelyeiben (pl. ELTE) e témával kapcsolatos felhalmozott releváns tudásanyagnak a tanárképzésben történő hasznosítására van mód a tanárképzés pedagógiai-pszichológiai moduljában. Kiegészíti e stratégiát, hogy a tanárképzés területén az ún. speciális pedagógiai modulokban több olyan második szakképzettségként definiált képzés is elindulhatott (pl. család- és gyermekvédő tanár, pedagógiatanár, multikulturális nevelés tanára, inkluzív nevelés tanára, stb.), melyek mind e kompetenciákat erősítik.” (Bazsa György, a Magyar Akkreditációs Bizottság elnökének 2009. október 15-én kelt leveléből)
A közoktatási törvénynek az a része, ahol a pedagógust megillető jogokról és kötelezettségekről rendelkezik, előírja, hogy „a pedagógus hét évenként legalább egy alkalommal – jogszabályban meghatározottak szerint – továbbképzésben vesz részt. A továbbképzésben részt vevő, tanulmányait sikeresen befejező pedagógust – jogszabályban meghatározottak szerint – anyagi elismerésben kell részesíteni.” (19. § (8) bekezdés). 
A pedagógus-továbbképzésről, a pedagógus-szakvizsgáról, valamint a továbbképzésben részt vevők juttatásairól és kedvezményeiről szóló 277/1997. (XII. 22.) Korm. rendelet (a továbbiakban: Rendelet) 4. § (1) bekezdése szerint a továbbképzés azoknak az ismereteknek és készségeknek a megújítására, bővítésére, fejlesztésére szolgál, amelyekre szükség van a nevelő és oktató munka keretében a gyermekekkel, tanulókkal való közvetlen foglalkozás megtartásához, a közoktatási intézmény tevékenységének megszervezéséhez, a pedagógiai szakszolgálatok és a pedagógiai-szakmai szolgáltatások ellátásához, a vizsgarendszer működtetéséhez, a mérési, értékelési feladatok, a közoktatási intézmény irányítási, vezetési feladatainak ellátásához. A továbbképzéssel kapcsolatos irányítási feladatokat az oktatási és kulturális miniszter gyakorolja. Az oktatási és kulturális miniszter figyelemmel kíséri és legalább háromévenként – az Országos Pedagógus-továbbképzési Bizottság és az Országos Kisebbségi Bizottság véleményének kikérése után – értékeli a továbbképzés rendszerének működését, indokolt esetben kezdeményezi a Kormánynál e rendelet módosítását (Rendelet 9. § (5) bekezdés a) pont). 
Fontos kiemelni, hogy a Rendelet 9. § (6) bekezdésében foglaltak szerint az oktatási és kulturális miniszter nyilvános pályázatot írhat ki a továbbképzési program elkészítésére vagy továbbképzés indítására azokon a területeken, amelyeken jóváhagyott továbbképzési program, illetve megfelelő számú továbbképzés indításának hiányában nem megoldott a pedagógusok továbbképzése.
A Magyar Köztársaság 2009. évi költségvetéséről szóló 2008. évi CII. törvény a pedagógus szakvizsga, továbbképzés, szakmai szolgáltatások igénybevételének támogatására szánt fajlagos összeg 11 700 forint/fő/év volt. Az indoklás szerint a támogatást a helyi önkormányzatok igényelhetik a pedagógus szakvizsga és továbbképzés megszervezéséhez, valamint szakmai szolgáltatások igénybevételéhez. Az igényjogosultság alapja a közoktatási törvény 20-21. §-ában és a 122. §-ának (3) bekezdésében felsorolt típusú intézményekben, pedagógus-munkakörben, illetve a törvény 22. §-ában felsorolt intézményekben, pedagógiai szakértő vagy pedagógiai előadó munkakörben foglalkoztatottak 2008/2009. tanévi nyitó (október 1-jei), és a 2009/2010. tanévi nyitó közoktatási statisztikai tényleges, illetve becsült, teljes munkaidőre átszámított (időarányosan 8/12-ed és 4/12-ed létszáma figyelembevételével számított) átlaglétszáma. Az így megállapított létszám nem haladhatja meg a fenntartó által engedélyezett pedagógus, pedagógiai szakértő, illetve pedagógiai előadó álláshelyek számát. A támogatás a pedagógus-továbbképzésről, a pedagógus-szakvizsgáról, valamint a továbbképzésben részt vevők juttatásairól és kedvezményeiről szóló 277/1997. (XII. 22.) Kormányrendelet előírásainak megfelelően használható fel.
Az országgyűlési biztos nem foglalhat állást abban a kérdésben, hogy egy adott ágazat finanszírozása megfelelő-e, elégséges vagy kielégítő-e az ágazatra irányadó követelmények és elvárások függvényében, így ezzel kapcsolatban azt tudom megállapítani, hogy a jogalkotó gondoskodott mind a pedagógus-továbbképzés jogszabályi kereteinek kidolgozásáról és az ehhez kapcsolódó intézményrendszer létrehozásáról, továbbá hogy a költségvetésben a feladat megvalósítására pénzeszközt különített el. A közoktatási törvény 96. § (5) bekezdése alapján az Országos Pedagógus-képzési és Továbbképzési Bizottság feladata a pedagógusok, a közoktatási intézményvezetők, a közoktatás állami és önkormányzati irányítási feladataiban közreműködők továbbképzését, átképzését szolgáló továbbképzési rendszer működésének figyelemmel kísérése. Az Országos Pedagógus-képzési és Továbbképzési Bizottság nyolc tagból áll, melyből ötöt az Országos Köznevelési Tanács, egyet-egyet a helyi önkormányzatokért felelős miniszter, az oktatásért felelős miniszter, illetve az államháztartásért felelős miniszter delegál. Az Országos Pedagógus-képzési és Továbbképzési Bizottság véleményét ki kell kérni a pedagógus-továbbképzés rendszerét és működését érintő kérdésekben, erre hivatkozással vizsgálati jelentésemet az Országos Pedagógus-képzési és Továbbképzési Bizottságnak is megküldöm, és álláspontjának kifejtésére kérem.

VII. Intézkedéseim
1. Az Obtv. 21. §-a alapján kezdeményezem, hogy a Tolna Megyei Önkormányzat, amely a rendelkezésemre álló információ szerint nem működtet pedagógiai szolgáltatást, teremtse meg ennek feltételeit és alakítsa ki a szükséges intézményrendszert.
2. Az Obtv. 17. §–ának (1) bekezdése alapján felhívom az oktatási és kulturális miniszter figyelmét arra, hogy a rendelkezésére álló finanszírozási eszközökkel, pályázatok kiírásával, kampányok, képzések szervezésével a jelenleginél hatékonyabban segítse 
– az iskolapszichológusi rendszer mielőbbi kialakítását,
– a pedagógusi továbbképzések minél szélesebb körben történő igénybevételét,
– a gyermekek egyéni adottságait, képességeit, tehetségét fejlesztő változatos szabadidős foglalkozások kialakítását az oktatási intézményekben, 
– a pedagógusi alapképzés olyan tartalmú kiegészítését, amely a jövőben a jelenleginél jobban segítheti az iskolai erőszak megelőzését, és a konfliktusok eredményes kezelését.
3. Az Obtv. 17. §–ának (1) bekezdése alapján felhívom valamennyi oktatási-nevelési intézményt fenntartó figyelmét arra, hogy a fenntartásukban működő oktatási intézmények alapdokumentumainak jóváhagyásakor fordítsanak különös figyelmet az iskolai erőszak megelőzését és kezelését szolgáló célkitűzések rögzítésére és elérésük eszközei hatékonyságának folyamatos ellenőrzésére. 

Budapest, 2009. október 27.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.