Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának 
Jelentése
az OBH 1438/2009. számú ügyben

Előadók: dr. Varga Éva Csilla
dr. Bácskai Krisztina
dr. Tóth Krisztina
Az eljárás megindulása
A fogyatékossággal élők jogait vizsgáló „Méltóképpen másképp” projekt keretében hivatalból vizsgálatot indítottam az autizmussal élő személyek oktatáshoz való jogának érvényesülése tárgyában.
A vizsgálat a gyermekek nevelési-oktatási intézményekhez való hozzáférésére, valamint a fiatal felnőttek felsőfokú képzésben való részvételi lehetőségeire terjedt ki, „figyelemmel arra, hogy az autizmus egy nagyon korai gyermekkorban felismerhető, összetett, élethosszig tartó fogyatékosság. Az autizmussal élő személyek számára a lehető legnagyobb fokú önállóság eléréséhez és fenntartásához szükség van az egész életen át tartó oktatásra, fejlesztésre”.1 Az autista, autizmus spektrum zavarral élők között vannak nagyon tehetséges emberek is, akiknek sikerül beilleszkedni a társadalomba, jelentős részük azonban támogatásra szorul élete végéig. A civil szervezetek jelzései szerint az autizmussal élő gyermekek azonban sokszor nem jutnak hozzá az állapotuknak megfelelő nevelési-oktatási intézményhez. 
Erre figyelemmel a vizsgálatom célja az volt, hogy feltérképezzem a magyarországi nevelési-oktatási intézmények fogadóképességét, tekintettel arra, hogy a nemzetközi kutatások alapján az autizmus gyakorisága a teljes népességben 0,6%. Az Autisták Országos Szövetségének tájékoztatása szerint Magyarországon a közoktatásban a 2007/2008-as tanévben minimum 7000 autista gyermeknek kellett volna megjelennie, az Oktatási és Kulturális Minisztérium országos statisztikája szerint azonban összesen 1276 gyermek és tanuló jelent meg a rendszerben. 
A fentiek alapján felmerült az emberi méltósághoz való joggal, az egyenlő bánásmód követelményével, a gyermek különleges védelemhez való jogával, valamint a művelődéshez és az oktatáshoz való joggal összefüggő visszásság gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdése alapján vizsgálat lefolytatását rendeltem el. Ennek keretében tájékoztatást kértem az érintett civil szervezetek vezetőitől, a szociális és munkaügyi minisztertől, az oktatási és kulturális minisztertől, nyolc tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs bizottságtól (Budapesti 3. sz., Békés megyei, Fejér megyei, Borsod-Abaúj-Zemplén megyei, Hajdú-Bihar megyei, Szabolcs-Szatmár-Bereg megyei 1. és 2. sz., Győr-Moson-Sopron megyei). A vizsgálat megállapításainál figyelemmel voltam az Autisták Országos Szövetsége által végzett Országos Autizmus Kutatás eredményeire is.
Az eljárás megindítását követően az Autisták Országos Szövetsége konkrét kérdésekkel is fordult Hivatalomhoz. A szövetség ügyvezető titkára és elnöke, beadványukban mindenekelőtt arra mutattak rá, hogy az ELTE Bárczi Gusztáv Gyógypedagógiai Főiskolai Karán nincs autizmus szakos alapképzés. 2009. évben elindult ugyan egy autizmus „felsőfokú szakirányú továbbképzés” diplomás gyógypedagógusok számára, álláspontjuk szerint azonban ez nem helyettesíti az autizmus gyógypedagógus alapképzést. Felhívták a figyelmet arra is, hogy a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról szóló 1998. évi XXVI. törvényben (Fot.) nevesített többi fogyatékossági ág esetében már évek óta van alapképzés. Emellett rámutattak arra is, hogy jelenleg az autista gyermekek oktatását olyan oktatási intézmények látják el, amelyek alapító okiratában szerepel az autista gyermekek oktatása. Más iskolák pedig éppen arra hivatkozva nem veszik fel a hozzájuk jelentkező autista gyermeket, mert az alapító okiratukban ezen feladat ellátása nem szerepel. Ezzel kapcsolatban arra kértek választ, hogy ez utóbbi intézmények miért nem kötelezhetők az autista gyermekek felvételére. 
Beadványukban kitértek arra is, hogy a sajátos nevelési igényű gyermekek oktatáshoz való jogának érvényesítése érdekében a tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs bizottságok tesznek javaslatot az oktatás helyére és módszereire. A bizottságok szakemberei azonban elsősorban az értelmi fogyatékosság, másodsorban a társult zavarok különböző fokainak vizsgálatára vannak felkészülve, az általuk használt diagnosztikai eszközök ezen fogyatékosságok vizsgálatára alkalmasak. A gyakorlat azonban azt mutatja, hogy a bizottságok töredéke rendelkezik az autizmus szakszerű diagnosztizálásához szükséges vizsgálati eszközökkel, illetve megfelelő szaktudással. 

Érintett alkotmányos jogok
Az élethez és emberi méltósághoz való jog:
Alkotmány 54. § (1) A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.
A gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való joga:
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.
Az egyenlő bánásmód követelménye:
70/A. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a területén tartózkodó minden személy számára az emberi, illetve az állampolgári jogokat, bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem, nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. (2) Az embereknek az (1) bekezdés szerinti bármilyen hátrányos megkülönböztetését a törvény szigorúan bünteti. (3) A Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.
A művelődéshez és oktatáshoz való jog:
70/F. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot. (2) A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg.

Jogszabályi háttér
1993. évi XXXI. törvény az emberi jogok és az alapvető szabadságjogok védelméről szóló, Rómában, 1950. november 4-én kelt Egyezmény és az ahhoz tartozó nyolc kiegészítő jegyzőkönyv kihirdetéséről (Római Egyezmény)
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)
1990. évi LXV. a helyi önkormányzatokról (Ötv.)
1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról (Közokt. tv.)
1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvtv.)
1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról (Fot.)
2005. évi CXXXIX. törvény a felsőoktatásról (Ftv.)
2007. évi XCII. törvény a Fogyatékossággal élő személyek jogairól szóló egyezmény és az ahhoz kapcsolódó Fakultatív Jegyzőkönyv kihirdetéséről (ENSZ Egyezmény)
167/2006. (VII.28.) Korm. rendelet az oktatási és kulturális miniszter feladat és hatásköréről (Korm. rendelet)
2/2005. (III.1.) OM rendelet a Sajátos nevelési igényű gyermekek óvodai nevelésének irányelve és a Sajátos nevelési igényű tanulók iskolai oktatásának irányelve kiadásáról (R.)
14/1994. (VI. 24.) MKM rendelet a képzési kötelezettségről és a pedagógiai szakszolgálatokról (R.2.)
10/2006. (II.16.) OGY határozat az új Országos Fogyatékosügyi Programról (OGY hat.)
1062/2007 (VIII.7.) Korm. határozat az Új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről (Korm. hat.)

A megállapított tényállás
I. Az Autisták Országos Szövetsége (továbbiakban: AOSZ) az autizmus területén Magyarország ernyőszervezete: 54 tagszervezete van és több mint 1300 magánszemély a tagja. 2009. január 27-én az AOSZ szakmai vitanapot tartott az általuk koordinált Országos Autizmus Kutatásról. A kutatás célul tűzte ki egyrészt az autista gyermekek és fiatal felnőttek családi helyzetének, egészségügyi ellátásának, illetve az oktatásban való részvételének feltérképezését, másrészt a kutatás eredményeinek összefoglalását követően jogszabályokban, illetve az Országos Fogyatékosügyi Programban olyan intézkedések megtételének szorgalmazását, amelyek megvalósulása az autizmussal élők életkörülményeinek javulását segíthetik elő.
Az AOSZ ügyvezető titkára munkatársaimat arról tájékoztatta, hogy az autista gyermekek oktatása terén a legnagyobb gondot az jelenti, hogy nem minden speciális tantervű intézmény alapító okiratában szerepel az autizmussal élő gyermekek nevelése, illetőleg oktatása. A szülő tájékozottságán és kitartásán nagyon sok múlik, mert nagyon nehéz megtalálni a megfelelő nevelési-oktatási intézményt egy autista gyermek számára. Az AOSZ ezért az autizmus és a szakpolitika vezető szakértőinek bevonásával 2008-ban a Szociális és Munkaügyi Minisztérium megbízásából elkészítette az autista embereket érintő intézmények (diagnózist adó helyek, iskolák, felnőtt-ellátók, szakemberképzés) fejlesztési tervét. Az Országos Autizmus Stratégia2 (a továbbiakban: Stratégia) 5 évre, 2013-ig ütemezi azokat a feladatokat, törvénymódosítási javaslatokat, amelyeket a mindenkori Kormánynak végre kell hajtania annak érdekében, hogy a jelenlegi országos ellátatlanság csökkenjen. 
A Stratégia szerint az autizmussal élő gyermekek, felnőttek egyénre szabott, sérülés-specifikus fejlesztésének, képzésének, oktatásának biztosítására a jelenlegi hazai ellátórendszer szolgáltatásait mennyiségi és minőségi tekintetben egyaránt fejleszteni szükséges. Figyelemmel arra, hogy a jelenlegi szakember ellátottság számában és minőségében sem megfelelő és az autista tanulók normatívája sem arányos az igényekkel, az intézmények végeredményben sem anyagi, sem szakmai támogatást nem kapnak megfelelő mértékben. 
A Stratégia célja olyan hosszú távú intézkedések megtétele, amelyek egyszerre segítik és teszik érdekeltté az intézményeket a szakszerű ellátás nyújtásában, de egyidejűleg elvárásokat is támasztanak velük szemben. Mivel a felmérés, tervezés és fejlesztés, valamint az autizmushoz gyakran társuló súlyos viselkedésproblémák megelőzése és kezelése egyaránt teljesen egyénre szabott, az autizmus-specifikus nevelés-oktatás rendkívül szakember igényes. A Stratégia ezért célul tűzte ki a szakember-gyermek, tanuló arányszám növelését oly módon, hogy az 2013-ig fokozatosan közelítse a nemzetközi ajánlásokban meghatározott arányt. Emellett a Stratégia azt is hangsúlyozza, hogy a minőségi autizmus-specifikus oktatás közös kritériumainak kidolgozása azért szükséges, mert ezáltal a területi és intézménytípusok közötti ellátási egyenetlenségek enyhülnek, egységesebb és ellenőrizhetőbb ellátásban részesülhetnek az autizmussal élő gyermekek. 
A Stratégia a több szakmai területet érintő és nagyszámú fejlesztési feladatok koordinálására átmeneti jelleggel, 5 évre (a Stratégia időtávjában) egy szakmai irányító, konzultációs szervezet, az Autizmus Szakmai Műhely (a továbbiakban: Műhely) létrehozását is szorgalmazza. A Stratégia a Műhely létrehozásának végső határidejeként 2009. május 31. napját jelölte meg. A szakemberszükséglet megállapítása érdekében pedig a Stratégia szerint az AOSZ azt vállalta, hogy feltérképezi azt, hogy régiónként és szakterületenként milyen és mennyi szakemberre van szükség.
Az ügyvezető titkár hangsúlyozta, hogy a Stratégia kormányhatározatban történő elfogadása garantálná, hogy az abban foglaltak végrehajtásra kerüljenek. Az AOSZ munkatársai a kidolgozott Stratégiát átadták a Szociális és Munkaügyi Minisztériumnak 2008 közepén, a kormányhatározat azonban még nem született meg. 
Az AOSZ mellett munkatársaim az Autizmus Alapítvány munkatársaival is felvették a kapcsolatot. Az alapítvány szakemberei mindenekelőtt azt emelték ki, hogy a megfelelően felszerelt, képzett személyzettel és standard diagnosztikai eszköztárral rendelkező diagnosztizáló helyek száma nagyon kevés. Ezeken a helyeken gyakoriak a hosszú várólisták. Előfordulhat, hogy a gyermekek különböző diagnosztizáló helyeken, eltérő diagnózist kapnak, vagy hosszan húzódik a diagnózis megállapítása.
Az sem ritka, hogy a diagnózis megállapítása után nincs sérülés-specifikus ellátás. Az alapítvány munkatársai arról is beszámoltak, hogy a tanulási képességet vizsgáló bizottságok gyakran nem rendelkeznek az autizmus területén képzett szakemberekkel. Emellett az autizmussal élő gyermekek egy része igen gyakran intézményről intézményre vándorol, mert nem tudnak megfelelő iskolát ajánlani nekik. A szülőknek sokszor azt javasolják, hogy keressenek ők befogadó intézményt a gyermeknek, amit azután a szakértői véleményben a bizottság javasol. 
Az alapítvány munkatársai kiemelték, hogy az autizmussal élők oktatási jogainak érvényesülését sokszor a tájékozatlanság is hátráltatja. Gondot jelent például, hogy sok esetben nem egyértelmű az iskolavezetés előtt, hogy az adott gyógypedagógus milyen értelmi fogyatékosság esetén alkalmazható. 
Az alapítvány gyógypedagógusai azt is elmondták, hogy a magántanulóság sem jelent valódi ellátottságot az autizmussal élő gyermek számára. Egyfajta kibúvónak tekinthető az intézmény részéről. Az oktatási intézmények sokszor nyomást gyakorolnak a szülőre, hogy a gyermeket magántanulói státuszba kényszerítsék. Az intézménynek ilyenkor csak heti 10 óra leadására van törvényi kötelezettsége, ami egyáltalán nem elégséges az autizmussal élő gyermek számára. A szülők többször jelezték már az alapítványnak azt is, hogy az oktatási intézmény azt kéri a szülőtől, hogy próbáljon meg más diagnózist íratni a szakvéleményre, vagy „titkolja el”, hogy a gyermeke sajátos nevelési igényű, azért, hogy az intézmény fel tudja venni.
II. A civil szervezetek által felvetett problémák megoldása és a Stratégiában megfogalmazott célkitűzések megvalósulása érdekében tett, illetve tervezett intézkedésekről kértem tájékoztatást a szociális és munkaügyi minisztertől, valamint az oktatási és kulturális minisztertől.
A szociális és munkaügyi miniszter válaszában arról tájékoztatott, hogy az autizmussal élő személyek komplex rehabilitációjára, illetve az autizmus diagnosztizálására alkalmas intézményrendszer koncepciójának megalkotását az új Országos Fogyatékosügyi Program 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési terve tűzte ki célul. A minisztérium a feladat teljesítését – az AOSZ bevonásával – 2008 elején megkezdte.
Az AOSZ által elkészített koncepció, a Stratégia szakmai egyeztetése megtörtént, annak az Oktatási és Kulturális Minisztériummal, illetve az Egészségügyi Minisztériummal való tárcaközi egyeztetése is lezajlott, melynek eredményeként a Stratégia átdolgozásra került. A miniszter tájékoztatása szerint a végleges koncepció alapján még a 2009. évben kormányhatározat-tervezetet kívánnak a Kormány elé terjeszteni, amely a közeljövőben esedékes – a komplex rehabilitációra és a diagnosztizálásra alkalmas intézményrendszer kialakítására vonatkozó – konkrét feladatokat fogja tartalmazni. Jelezte továbbá, hogy már a 2009. évi fejezeti költségvetés, illetve a szakmai programok tervezésekor figyelembe vette a koncepció egyes elemeit. Az idei feladatok között szerepel az AOSZ által kívánalomként megfogalmazott Autizmus Szakmai Műhely létrehozása és működtetése, amely a több szakmai területet érintő fejlesztési feladatok koordinálását látja majd el.
A minisztérium szintén idén kívánja elindítani az AOSZ javaslatára az autizmus krízisintézmény modellprogramot a krízishelyzetben lévő autista személyek átmeneti ellátására. A minisztérium a költségvetéséből támogatni kívánja az autizmus szakirányú továbbképzéseket is. Az autista személyek esélyegyenlőségének és életkörülményeinek javítása érdekében - a fentieken túlmenően - a jövőben is érdemi lépéseket kívánnak tenni a rendelkezésre álló költségvetési források függvényében.
Az oktatási és kulturális miniszter megkeresésemre adott válaszában arról tájékoztatott, hogy az autizmussal élő gyermekek eredményes fejlesztését szolgáló szakmai, tartalmi keretek kidolgozását célul tűző oktatáspolitikai döntés megvalósítására első lépéseként 1990-től ún. ,,kísérleti csoportok" indításával került sor. Az autizmus felismerése, kezelése az orvosi – ezen belül a gyermekpszichiátriai – szakterületen sem jelent meg kellő súllyal a kilencvenes években, bár előfordulási gyakoriságát a szakemberek két ezrelékre becsülték (jelenleg 5-6 ezrelék a becsült arány). Az Oktatási és Kulturális Minisztérium anyagi támogatásával az Autizmus Kutatócsoport látta el a gyermekek vizsgálatát, diagnosztizálását, a kísérleti csoportok munkájának segítését és irányítását. 
1993-ban, a hatályos közoktatási törvény kiadásakor az autizmus a különleges gondozásra való jogosultságot megalapozó fogyatékosságok között megjelent. A minisztérium tájékoztatása szerint a nemzetközi gyakorlat megismerésének, annak a hazai gyakorlatba történő adaptálásának, a hazai tapasztalatok gyűjtésének eredményeként napjainkra a nevelő, oktató munka jogi és tartalmi szabályozóiba teljes körűen beépültek az autista gyermekekre, tanulókra vonatkozó ellátás szabályai, és kidolgozásra került több módszertani alapdokumentum.
A Közokt tv. 2003-tól az autizmust a sajátos nevelési igényre jogosultak önálló csoportjaként határozza meg és az egészségügyi és pedagógiai rehabilitációs feladatok ellátására az adott évfolyamra meghatározott heti kötelező óraszám 50%-ának megfelelő többlet-órakeretet biztosít. A R. az autizmus kérdéskörével kiemelt részletességgel foglalkozik, figyelemmel arra, hogy a közoktatásban e gyermekcsoport ellátásának nincs olyan múltja, szakmai tapasztalata, mint az egyéb fogyatékossági területeknek. Emellett a minisztérium kidolgozta és minden érdeklődő számára elérhetővé tette az intézmények által választható vagy adaptálható minta-tantervet.
A Nemzeti Fejlesztési Terv Humánerőforrás-fejlesztési Operatív Programjának (a továbbiakban: HEFOP) keretében a sajátos nevelési igényű tanulóknak a közoktatás terén megvalósuló esélyteremtését szolgáló fejlesztő munka eredményeként kerültek közzétételre az együttnevelés támogatására is alkalmas kompetencia alapú programcsomagok. Minden programcsomaghoz készültek ajánlások valamennyi fogyatékossági típus – ezen belül az autizmus spektrumzavar – sajátosságainak figyelembevételével. Az ajánlások – többek között – tartalmazzák a sajátos nevelési igényt okozó fogyatékosság azonosításhoz szükséges jellemzők leírását, a kiemelt képességterületeket és elvárásokat a kompetenciaterülethez kapcsolódóan, a tanulásszervezési formákat, a befogadó nevelési és oktatási intézményben a pedagógustól és a tanulócsoport nem sérült tagjaitól elvárható magatartásformákat.
Ugyancsak a HEFOP programjának keretében kerültek kidolgozásra valamennyi fogyatékossági területre a napi pedagógiai munkát segítő módszertani intézményi útmutatók, a dokumentációs útmutatók, valamint a különböző fogyatékossági típusok szerint az életvitelt, a tanulást segítő eszköztárak. Mindezek kidolgozása és közreadása – melyhez a teljesítmény-mutató alapján számított közoktatási alap-hozzájáruláson túl 384 000 Ft/fő kiegészítő támogatás igénybevételére jogosult a feladatot ellátó intézmény fenntartója - az ellátást biztosító hálózat kiépítéséhez szükséges jogi és szakmai alapokat megteremtette.
Az ellátást biztosító intézményrendszer alakulása, az egyenlő hozzáférés, a megtett intézkedések kapcsán a miniszter arról tájékoztatott, hogy az 1995/1996-os tanévben, 24 csoportban 146 autizmussal élő tanuló részesült nevelésben, oktatásban. A 2007/2008-as tanévre 1276-ra emelkedett a tanulók száma, közülük integrált nevelésben, oktatásban 405 fő részesült. Az autizmussal élő gyermekek, tanulók integrált nevelésében, oktatásában 216 nevelési, oktatási intézmény vett részt, 102 volt azoknak az intézményeknek a száma, amelyek az autista gyermekek, tanulók nevelését, oktatását végezték, illetve az őket ellátó osztályt, tagozatot működtettek. A miniszter álláspontja szerint az ellátást nyújtó intézmények számának növekedése bíztató tendencia, az azonos szintű és teljes körű ellátást biztosító hálózat kiépítése érdekében azonban még további lépések megtételét tartja szükségesnek. 
A miniszter válaszában egyetértett azzal, hogy az autizmussal élő személyek ellátási rendszerében az oktatás területén is a megfelelő szakemberek, illetőleg azok képzésének hiánya jelentette és jelenti az egyik legnagyobb problémát. Az Autizmus Kutatócsoport az ELTE Bárczi Gusztáv Gyógypedagógiai Főiskolai Kar (ELTE BGGYK) Autizmus Külső Tanszéki Munkacsoportjaként néhány éve már bekapcsolódott az elméleti és gyakorlati oktatásba, a pályán levő pedagógusok pedig a szükséges alapismereteket a pedagógus-továbbképzés keretében két akkreditált továbbképzésen3 sajátíthatják el.
A miniszter tájékoztatása szerint az ELTE Bárczi Gusztáv Gyógypedagógiai Főiskolai Karán – régi hiányt pótolva – kidolgozásra és elindításra került a három féléves "Autizmus spektrum zavarok pedagógiája" megnevezésű szakirányú továbbképzés, a kellő számú szakember rendelkezésre állásához azonban még több év szükséges.
Az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről szóló 1062/2007. (VIII. 7.) Korm. határozat mellékletének 1.5. pontjában megfogalmazottakra is figyelemmel 2007. december 31-i határidővel elkészült a tanító, az óvodapedagógus-képzés, a gyógypedagógus képzés, továbbá a tanárképzés kompetenciaalapú képzési és kimeneti követelményeinek meghatározása. A pedagógusképzésbe beépítésre került a gyógypedagógiai alapismeretek tantárgy, ezáltal az elváltozások felismerésére a pedagógusok megfelelő alapismeretekkel rendelkeznek, de azok terápiás kezelésére gyógypedagógiai végzettség szükséges.

A miniszter a következő folyamatban levő intézkedésekről tájékoztatott:
Az Új Magyarország Fejlesztési Tervben a Társadalmi Megújulás Operatív Program (TÁMOP) 3. prioritása keretében, a sajátos nevelési igényű tanulók inkluzív nevelését támogató pályázati konstrukciók keretében a pedagógus továbbképzések, a módszertani felkészítések segítségével kívánja a tárca a továbbiakban is segíteni a sajátos nevelési igényű tanulók együtt nevelésének minden formáját. A TÁMOP a pedagógus továbbképzések támogatását célzó tervezett konstrukció keretében a pedagógusok a befogadó oktatással kapcsolatos szemléletformáló képzéseken vehetnek részt, a tanulók, hallgatók szükségleteinek megfelelő tanítási formákat sajátíthatnak el. A kora gyermekkori diagnosztika és fejlesztés ugyancsak a TÁMOP 3. prioritása keretében kapott helyet. A közoktatási konstrukciók közül a kiemelt projekt egyik pillére tartalmazza a korai fejlesztő, illetve az egységes diagnosztikai rendszer létrehozását. A HEFOP keretében adaptált Wisc IV vizsgálati teszt után további öt diagnosztikai rendszer hazai kipróbálását, adaptálását tervezi a minisztérium.
A sajátos nevelési igényű tanulók átvezetése a munka világába a közoktatási fejlesztések egyik fontos területe, a TÁMOP 3.1.6 konstrukció keretében az intézmények felkészülnek az átvezetéssel kapcsolatos szolgáltatások nyújtására.
Az autizmussal élő személyek komplex (foglalkozási, szociális és pedagógiai) rehabilitációjára, valamint az autizmus diagnosztizálására alkalmas intézményrendszer koncepciójának (Stratégia) kidolgozásában az oktatási tárca szorosan együttműködik az annak kidolgozását koordináló Szociális és Munkaügyi Minisztériummal. A Stratégia szakmai egyeztetése megtörtént, a tárcák együttműködését, a feladat-meghatározásokat is tartalmazó kormányhatározat-tervezet elkészülte a közeljövőben várható. A minisztérium a készülő koncepciót a 2009. évi szakmai feladataik tervezésekor figyelembe vette, az év során pedig elemzi a jól működő intézmények szakmai munkáját, személyi, tárgyi feltételeit. A tárca a kapott eredményekre is figyelemmel kidolgoztatja az autizmus specifikus ellátások minőségét mérő indikátorokat olyan formában és tartalommal, hogy azok beemelhetőek legyenek az autizmussal élő gyermekek, tanulók ellátásában részt vevő intézmények intézményi minőségirányítási programjaiba.

III. A minisztériumok válaszleveleire figyelemmel vizsgálatom során nyolc tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs bizottság vezetőjét kerestem meg az autista gyermekek óvodai, iskolai elhelyezésével, valamint nevelésével, oktatásával összefüggő jelenlegi problémákról, illetve ezzel kapcsolatos szakmai álláspontjukról kérve tájékoztatást. 
1. A megkeresésben feltett konkrét kérdések alapján Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Pedagógiai Szakmai, Szakszolgálati és Közművelődési Intézet szakértői intézményegység-vezetője arról tájékoztatott, hogy a megyében 13 óvoda működik, amely integráltan, egy pedig elkülönítetten fogadja az autista gyermekeket. Az általános iskolák közül 21 általános iskolában van lehetőség az autista gyermekek integrált oktatására, és egy elkülönített autista iskola is működik. A középiskolák közül 3 középiskola nyújt integrált oktatást az autista fiatalok számára, továbbá a megyében működik 2 autistákat is fogadó gyógypedagógiai intézmény. A felnőtt fiatalok számára egy bentlakásos intézmény áll rendelkezésre. Mindemellett a vezető szükségesnek tartaná a fogadó intézmények számának bővítését. 
A szakértői intézményegység-vezető beszámolt arról, hogy a 2008. évben egy autista gyermek számára nem találtak ellátó óvodai intézményt, ezért a fejlesztését a korai fejlesztésbe történő bevonásával otthoni ellátás keretében biztosították. Az említett gyermek esetében jelezték a lakóhelye szerinti jegyzőnek és a kistérségi központ jegyzőjének a gyermek intézményes ellátásának szükségességét. Egyéb esetben külön jelzésre nem volt szükség a polgármesterek felé az autista gyermekek oktatási-nevelési intézményben való elhelyezése céljából, mivel a diagnózis megállapítása után, ha a gyermekek integrálhatóak, az oktatási-nevelési intézmény alapító okiratát ennek megfelelően módosítják.
Amennyiben a gyermek számára megfelelő nevelési-oktatási intézmény nem a gyermek és családja lakóhelyén, hanem másik településen található, az utazással járó többletterhek mérséklése céljából utazási utalványt állítanak ki, a legtöbb esetben személygépkocsira. Több településen támogató szolgálat segítségével oldják meg a sajátos nevelési igényű gyermekek utaztatását az ellátást biztosító intézménybe.
Az utazó gyógypedagógiai hálózattal kapcsolatban a vezető kifejtette, hogy a megyében jelenleg ilyen hálózat nem működik, mivel a sajátos nevelési igényű gyermekek ellátása az intézményvezető feladatkörébe tartozik, és főállású dolgozóval vagy megbízásos jogviszonyban biztosítják a gyermekek habilitációs ellátását a kiegészítő normatíva terhére. 
A vezetőnek jelenleg egy autista gyermekről van tudomása, akinek óvodai elhelyezése nem megoldott, mivel a kazincbarcikai kistérségen belül nincs autista gyermeket fogadó óvoda.
Az autista gyermekek oktatáshoz való jogának érvényesülésével kapcsolatban problémáként emelte ki válaszában, hogy a törvényben előírt habilitációs-rehabilitációs órák számát nem biztosítják, illetve ahol valamennyi óraszámban erre mód van, az sem feltétlenül az autizmus specifikus terápiának megfelelően történik. A gyógypedagógusok közül nagyon kevesen rendelkeznek autizmus terén speciális ismeretekkel, ezért – mivel a terápia nem specifikus – álláspontja szerint, az ellátás során sérül az autista gyermekek esélyegyenlősége.
2. A Fővárosi 3. sz. Tanulási Képességet Vizsgáló Szakértői és Rehabilitációs Bizottság igazgatója megkeresésemre adott válaszában általános problémaként emelte ki, hogy az R.-ben szereplő autisztikus gyermek fogalmat a Közokt. tv. nem használja, a törvény 121. § (1) 29. pontja "autista" fogalmat használ. Az igazgató véleménye szerint átfogó probléma, hogy az autizmus széles kategória, amely jelenleg nem differenciált. Ide tartoznak a súlyos értelmi fogyatékosságot mutató autisták, és a jó értelmi képességű, enyhe tüneteket mutató autisták is. Bonyolítja a helyzetet a BNO-10 megközelítése, amely F84 alatt "A fejlődés átható zavarai" címen osztályoz. Szakértői bizottsági szempontból kiemelt fontosságú a társuló értelmi fogyatékosság mértéke, amely az intézményi elhelyezés fő szempontja. Ezt tetézi, hogy egy autista gyermek sokszor képtelen értelmi képességeinek megfelelően előrehaladni a tananyagban, tehát ép értelem mellett csak az enyhén értelmi fogyatékosok tananyagának elsajátítására képes, enyhe értelmi fogyatékosként pedig a középsúlyos értelmi fogyatékosok követelményszintjét teljesíti. Jogszabályi megoldás ez esetben nincs az előrehaladást tekintve.
Megkeresésemben feltett kérdésekre válaszolva az igazgató kitért arra is, hogy az autista gyermekek ellátását biztosító óvodák és iskolák jelenlegi számát nem tartja elegendőnek. Az elmúlt év során a szakértői és rehabilitációs bizottság illetékességi területén azonban egy gyermeket sem kellett előjegyzésbe venni azért, mert a diagnózis megállapítását követően nem találtak számára megfelelő nevelési-oktatási intézményt. Az igazgató tájékoztatása szerint az előjegyzésbe vétel inkább papíron létező lehetőség, a gyakorlatban ahelyett, hogy a gyermek ellátás nélkül előjegyzésben várakozna, inkább addig keresnek intézményt, amíg meg nem kapja a megfelelő ellátást.
Az utazó gyógypedagógiai hálózattal kapcsolatosan az igazgató kifejtette, hogy az Egységes Gyógypedagógiai Módszertani Intézmény (EGYMI) lehetősége a Közokt tv.-ben nagy áttörést jelentett, és több mint egy évtizedes késéssel a régi, fogyatékosokat nevelő szegregáló gyógypedagógiai intézmények a "kisegítő iskolák" kezdenek átalakulni, nagyon lassan és nagy zökkenőkkel. Az utazótanári hálózat az ő szervezésükben működik például Budapest XIII. és III. kerületeiben, ahol a sajátos nevelési igényű gyermekek integrációja közel ötven százalékos már. Jelenleg a legnagyobb probléma az, hogy a szegregáló gyógypedagógiai intézményekben meglévő folyamatos gyógypedagógiai ellátás biztosítása integráltan nem megoldott, mert a jogi szabályozás elégtelen, a rehabilitációs órakeretet tárgyalja részletesen (Közokt. tv. 52. §)4 és össze is tévesztik a gyógypedagógiai foglalkoztatás egészével, amire a Közokt. tv. 121.§ (1) 28. pontja ad útmutatást.5
Az igazgató véleménye szerint az integráltan nevelkedő gyermekek esetén nem kielégítő a gyógypedagógiai jelenlét, és az autista, autisztikus tüneteket mutató, de értelmi fogyatékosként elhelyezett gyermekeket nevelő gyógypedagógiai intézményekben történő ellátás sem ideális. 
3. A Hajdú-Bihar Megyei Pedagógiai Szakszolgálat és Pedagógiai Szakmai Szolgáltató Intézet Szakértői Bizottságának vezetője válaszában arról számolt be, hogy a Hajdú-Bihar Megyei Önkormányzat által fenntartott intézmények (a Dr. Molnár István Óvoda, Általános és Speciális Szakiskola, Kollégium és Gyermekotthon) biztosítani tudja az autista gyermekek ellátását. A bizottság az autizmus diagnózissal rendelkező gyermekek számára elsősorban ezeket az intézményeket jelöli ki, valamint befogadó nyilatkozat alapján más települési óvodát és iskolát is kijelölnek a gyermek részére. Ezen intézmények az alapító okiratuk alapján adják ki a befogadó nyilatkozatot. Az igazgató tájékoztatása szerint a megyében nincs ellátatlan gyermek, indokolt esetben jegyzői hatáskörbe utalják a megfelelő intézmény kijelölését.
4. A Békés Megyei Tanulási Képességet Vizsgáló Szakértői és Rehabilitációs Bizottság vezetője válaszában beszámolt arról, hogy a szakértői bizottsági munkájuk, illetve civil érdekérvényesítést segítő tevékenységük során mintegy 150-170 autizmussal élő békés megyei gyermek, fiatal családjával tartják különböző formában és gyakorisággal, közvetlenül, illetve közvetve a kapcsolatot. Békés megyében mintegy huszonöt éve szakmailag folyamatosan fejlődő korai és folyamatdiagnosztikai műhely alakult ki, alapvetően a megyei szakértői és rehabilitációs bizottsági bázissal. A diagnosztikára épülő ellátás fő központjai a Békés megyei fenntartású Harruckern János Közoktatási Intézményben (Gyula) és a békéscsabai Esély Pedagógiai Központban működő autista iskolai csoportok, a civil AUT-PONT Alapítvány szolgáltatásai, a Mozgáskorlátozottak Békés Megyei Egyesülete által alapított Napraforgó Gyógypedagógiai Központ, valamint a vésztői szülők, szakemberek összefogásában működő Vésztői Sérült Gyermekekért Egyesület.
Az autizmussal élő gyermekek, tanulók ellátását felvállaló intézmények száma Békés megyében a következőképp alakul: külön autista csoport 2 óvodában működik, a többi gyermekkel együtt pedig 8 óvodában foglalkoznak autista gyermekekkel. Általános iskolák közül 2 iskolában jött létre autista gyermekek számára külön osztály, másik 10 általános iskola pedig integráltan fogadja az autista tanulókat. Ezen felül 7 intézmény van a megyében, amely jelzi általában a sajátos nevelési igényű gyermekek, tanulók ellátását, de nem részletezik, milyen csoportokról van szó. A vezető tapasztalatai szerint autizmussal élő gyermekek ellátását ezek az intézmények nem vállalják. 
A szakértői bizottság vezetője válaszában kiemelte, hogy az autizmussal élő gyermekek aránya az intézményi statisztikák alapján is magasabb Békés megyében (63 fő, 0,094%), az országos (0,06%), és a régiós (0,07%) adatoknál. A közoktatási intézmények statisztikáiban jelzett létszámadatoknál jóval több gyermek vesz részt óvodai és iskolai nevelésben, oktatásban (mintegy 170 gyermek/tanuló). A teoretikus adatok ennél is messze magasabb arányt prognosztizálnak a Békés megyei közoktatásban: mintegy 380 gyermek a teljes spektrumra, ebből 240 a feltehetőleg integrálható, jó képességű, illetve enyhébb tüneteket mutató gyermek. A speciális, beszéd/nyelvi fejlődés, kommunikáció zavaraira, autizmus spektrum zavarokra koncentráló megyei korai diagnosztika kapcsán fokozottan kerülnek látóterükbe az 5 éven aluli gyermekek (jelenleg 50, Békés megyei 0-5 éves korú autizmus spektrum zavarral élő gyermekkel és családjával tartják a kapcsolatot).
A teoretikus, a közoktatási statisztikákban megjelenő, illetve a tapasztalataik szerinti adatok alapján a szakértői bizottság vezetője nem tartja elegendőnek az autizmus-specifikus ellátást (alapító okiratukban, illetve anélkül) felvállaló intézmények számát Békés megyében.
Az előjegyzésbe vétellel kapcsolatban az igazgató arról tájékoztatott, hogy 2008. évben két gyermek esetében merült fel ennek szükségessége. A megfelelő intézmény megtalálásáig átmeneti megoldásokkal próbálták biztosítani a fejlesztést: korai gyógypedagógiai ellátás meghosszabbításával, civil segítség igénybevételével biztosított rehabilitációs foglalkozások illetőleg civil szervezet által biztosított fejlesztő foglalkozások és nappali szociális ellátás kombinációjában, valamint spontán integrált óvodai  felvétellel, azaz olyan óvoda vállalja el a gyermek ellátását, amely alapító okirata szerint autista gyermek ellátásával nem foglalkozik. A szakértői bizottság vezetőjének véleménye szerint a fenti megoldások átmeneti lehetőséget biztosítanak, de nem pótolják az állami, települési önkormányzati feladatvállalás hiányosságait.
Az elmúlt évben két esetben éltek jelzéssel a polgármester felé az ellátás hiánya miatt. Egy esetben megyei intézmény vállalta fel a gyermek ellátását (bentlakásos intézményben), a másik esetben a településen szervezték meg az óvodai ellátást integrált formában. Ez utóbbi esetben az óvoda alapító okirata azt tartalmazta, hogy vállalja sajátos nevelési igényű gyermekek ellátását, ezért a bizottság véleménye alapján az óvoda a gyermeket felvette.
A kisebb gyermekek esetében a „nem meghatározott pervazív fejlődési zavar” diagnosztikus kategória alapján sajátos nevelési igényű óvodások óvodai integrációját felvállalják az integrált települési óvodák, autizmus specifikus terápiát biztosító szakszolgálati, illetve civil segítséggel.
A szakértői bizottság a megkeresésre 99 Békés megyei autizmussal élő gyermek, tanuló ellátásának adatait dolgozta fel. A felmérés eredménye szerint a 99 autizmussal élő gyermek közül 64 gyermek speciális, míg 35 gyermek integrált ellátásban részesül, 67 gyermeknek lakóhelyén, 32 gyermeknek lakóhelyén kívül biztosított az ellátás, megfelelő ellátást azonban csak 38 gyermek esetén, míg nem megfelelő ellátást 64 gyermek esetében állapítottak meg. 
A szakértői bizottság rendelkezésére álló információk szerint az utazó gyógypedagógiai hálózat működtetése nem valósult meg a megyében a Közokt. tv. 89. §-ában6 megfogalmazottak szerint. A sajátos nevelési igényű gyermekek speciális gyógypedagógiai rehabilitációs feladatait vagy saját szakemberekkel, vagy kistérségi ellátás, intézmények, civil szervezetek, szakemberek közötti megállapodások alapján látják el.
A szakértő bizottság vezetője válaszában az autizmussal élő gyermekek oktatáshoz való jogának érvényesülésével kapcsolatosan a következő problémákat emelte ki. Gondot jelent az egyéni igényeknek megfelelő, árnyalt differenciálást biztosító oktatási, fejlesztési lehetőségek megbízható hálózatának hiánya.
Az utóbb években diagnosztizált autizmus spektrum zavar tüneteit mutató gyermekek kora, állapota, fejlődésük prognózisa rendkívül heterogén képet mutat: a súlyos-halmozott fogyatékosságtól a kiváló értelmi képességekkel rendelkező, szocializációjukban, kommunikációjukban segítséget igénylő gyermekekig terjed. A megyében a szórtan elhelyezkedő településekről elérhető, szegregált és integrált/inkluzív megoldásokra lenne szükség. Ennek hiányában az autista gyermekek ellátása esetleges, amennyiben ez meg is történik, színvonalának nincs jól követhető garanciája.
A diagnosztikát végző intézmények vonatkozásában arra mutatott rá a szakértői bizottság vezetője, hogy a szakértői bizottságok jelenlegi feltételei nem alkalmasak a feladat ellátására. Szükség lenne vagy a szakértői bizottságokban megteremteni az autizmus spektrum zavarok diagnosztikájának feltételeit, vagy más szervezésben autizmus diagnosztikus centrumok működését biztosítani. A korai diagnosztika és a fejlesztés megtervezése terén szükség lenne diagnosztikát végző szakemberek további intenzív képzésére. Jelezte továbbá azt is, hogy a feladatot felvállaló intézmények finanszírozási problémákkal küzdenek
Nagy nehézséget jelent az intézmények számára, hogy nem tudják biztosítani a megfelelő számú szakember jelenlétét. Emellett a tanácsadást biztosító pedagógiai szakmai és szakszolgálatok nem tudják biztosítani a pedagógusok számára a felkészítést, konzultációkat.
Az autizmusra specializálódott csoportok nem minden esetben biztosítottak a családok lakóhelyén. A nagyarányú lakóhelyi „félmegoldás” helyett a lakóhelyen kívüli megfelelő oktatás is megoldást jelentene, ha ennek kialakított, tervezett hálózata volna, illetve az utazás megszervezése is megoldott lenne (asszisztenssel működő iskolabusz). A gyermekek utaztatásának olyan fejlesztésére lenne szükség, amely a támogató szolgálatok rendszerénél biztosabban elérhető és a családok számára nem jelent többletterhet.
5. A Fejér Megyei Önkormányzat Tanulási Képességet Vizsgáló Szakértői és Rehabilitációs Bizottsága és Egységes Pedagógiai Szakszolgálat vezetője levelében kiemelte, hogy Fejér megyében, ezen belül Székesfehérváron az országban az elsők között, 1992-ben szerveződött meg nemzetközi mércével is korszerű iskolai tagozat az autisták számára. A szakszolgálat szülő- és szakemberképzésekkel segíti a megyében élőket, szakmai együttműködést tart fenn az autisták megyei és országos civil szervezeteivel. A szakértői és rehabilitációs bizottság jelenleg az alapító okirata szerint is regionális autizmus-diagnosztikai feladatokat lát el együttműködési megállapodás alapján. 
Az intézmény többcélú Egységes Pedagógiai Szakszolgálattal is rendelkezik. Ezen intézményegység 10 éves tradícióval 90-100 gyermeket (korai gondozás, fejlesztő felkészítés) lát el, valamint kialakult rendszere van az utazó gyógypedagógiai hálózat működtetésének. Ez utóbbi költségeit mára valamennyi óvoda és iskolafenntartó meg is téríti, a megkötött szerződéseknek megfelelően. Öt nevelési tanácsadást végző tagintézménye van a szakszolgálatnak, emellett az egészségügyi intézményekkel, védőnői hálózattal való együttműködésnek köszönhetően az autizmus felismerésében is vélhetően jó eredményekkel rendelkeznek, az igazgatónő tájékoztatása szerint. Hangsúlyozta, hogy elhivatottak az autisták ellátásának megszervezésében, ugyanakkor nagyon nehéz előrelépni e csoport közoktatási szolgáltatásokhoz juttatásának ügyében.
Az igazgatónő tájékoztatása szerint a megyében az autistákkal foglalkozó óvodák és iskolák száma messze nem elegendő. A két megyei jogú város közül csak Székesfehérváron van óvoda, Dunaújvárosban nincs. Mivel alig van kijelölhető intézmény, a bizottság integrált nevelésre tud javaslatot tenni (ekkor kérhető az Egységes Pedagógiai Szakszolgálattól utazó gyógypedagógus), illetve – ahogy ez gyakran előfordul – az e célra működő csoportot igénylő gyermekek esetében vagy az intellektusnak megfelelő szintű iskolákban tudják a gyermekeket elhelyezni, vagy magántanulók lesznek. A városi intézmények nem fogadnak vidéki gyermekeket, ezért a szülők körében elterjedt, hogy ideiglenes lakcímre jelentkeznek be.
A bizottság a jelenlegi gyakorlata szerint nem tart előjegyzésben gyermekeket, hanem az R.2. rendeletnek megfelelően elvárja, hogy a kijelölt intézmények jelezzék a helyhiányt. Az intézmények veszik előjegyzésbe a gyermeket, a bizottság pedig átmenetileg más módon helyezi el a gyermeket.
A 3-5 év közötti gyerekeknek – ha nem megfelelő az integrálás – korai fejlesztést szervez a bizottság. Az 5 éves kort betöltött gyermekek azonban már nem vehetnek részt korai fejlesztésben, ezért megfelelő óvoda hiányában ez a korosztály a leghátrányosabb helyzetű. A székesfehérvári óvodai csoportnál évente 3-4 gyermek vár elhelyezésre, iskoláskorú gyermek pedig nincs várólistán. A bizottság minden esetben jelez a polgármester felé, amennyiben nincs megfelelő intézmény a gyermek számára. Ennek eredménye szinte kivétel nélkül az, hogy utazó gyógypedagógust igényelnek.
2008. évben 74 autistát vizsgált a bizottság, ebből 33 elhelyezésénél a polgármester közreműködését kérte. A megfelelő intézmény 90 %-ban hiányzik a lakóhelyen (az utazó gyógypedagógus segítsége az esetek többségében egy kevésbé hatékony megoldás). 2008-ban 14 fő, az autisták 10 %-a tanult más településen. Az utazás abban az esetben rendkívül megterhelő, ha a szülő igen távoli települést, másik megyét választ. Évente 2-3 ilyen eset van. 
Fejér megyében az utazó gyógypedagógiai hálózat kiépítése évekkel ezelőtt megtörtént, a Fejér Megyei Önkormányzat Egysége Pedagógiai Szakszolgálatának szervezésében működik. A Szakszolgálat az intézmények fenntartóival, illetve az intézményekkel kötött együttműködési megállapodás alapján megbízási szerződés keretei között látja el feladatát. Mivel a Szakszolgálat feladata a 3-5 éves korú sajátos nevelési igényű gyermekek korai fejlesztése is, az autizmus spektrumzavarral küzdő, óvodai közösségbe nem beilleszthető kisgyermekek fejlesztését is az intézmény látja el. Jelenleg korai gondozásban 7 autista gyermek részesül. 
Az igazgatónő fontos feladatnak tartja, hogy a korai fejlesztés során minél hamarabb felkészítsék a gyermekeket a közösségi nevelésbe történő bekapcsolódásra. Az integráció elősegítését megkönnyíti, hogy a korai fejlesztés befejeztével az óvodai integrációt lehetőség szerint a korai gondozást végző gyógypedagógus utazó gyógypedagógusként segíti. Így megvalósulhat a gyermekek fejlődésének, sorsának nyomon követése. Jelenleg 7 óvodás, valamint 2 iskolás autista gyermek részesül utazó gyógypedagógiai ellátásában. Székesfehérvár városa saját utazó gyógypedagógus hálózatot működtet.
Az intézmény feladatai közé tartozik még azon tanköteles korú gyermekek fejlesztő felkészítés keretei között történő fejlesztése is, akik a szervezett iskolai oktatásban súlyos állapotuk miatt nem részesülhetnek. Fejlesztő felkészítésben jelenleg 3 súlyos állapotú autista fiatal részesül.
A bizottság vezetője hangsúlyozta, hogy az utazó gyógypedagógiai hálózat csak az integráltan nevelhető gyermekek esetében a valóban megfelelő szolgáltatás. Azonban az autisták számára az integráció igen ritkán megfelelő. Többségük autizmus specifikusan kialakított környezetben fejlődik optimálisan, amit e célra kialakított csoportok tudnak biztosítani.
A Fejér Megyei Szakértői Bizottság vezetője szintén arról számolt be, hogy a bizottságok nem rendelkeznek mindenütt kellő feltételekkel az autisták szakértői véleményezéséhez. További probléma, hogy a kiüresedő gyógypedagógiai iskolák kollektívája sokszor nem nyitott az autisták fogadására, inkább a szakképzésbe kapcsolódnak be, amit – tekintettel a magasabb normatívára, finanszírozottságra – a fenntartó is szívesebben támogat.
Az igazgatónő jelezte azt is, hogy – nyilván részben a bizottságok bizonytalansága miatt – egyes gyermekpszichiátriai intézmények a gyermek oktatása, fejlesztése terén is javaslatokat foglalnak bele véleményeikbe. A bizottságoknak ellentmondás esetén igen nehéz ezután a megfelelőnek ítélt korrekciót végrehajtani.
Az intézmény vezetőjének tájékoztatása szerint az autisták dokumentált nyomon követését a korai életszakasztól a felnőtt korig azért nem tudja a bizottság megvalósítani, mert az egészségügyi intézmény nem jelenti (jelentheti) le a bizottságnál, ha autizmust diagnosztizál; a közoktatási intézmények pedig nem küldik (értelmezésük szerint nem küldhetik) meg egymásnak a gyermek korábbi dokumentációját.
6. A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzata 1. számú Tanulási Képességet Vizsgáló Szakértői és Rehabilitációs Bizottságának vezetője nem tartja elegendőnek az autista gyerekekkel foglalkozó intézmények számát. Nyíregyházán viszonylag megfelelő az ellátás, a kisebb településeken azonban egyáltalán nincsenek ellátva az autisták, így kénytelenek utazni, ami sok esetben - fogyatékosságukból kifolyólag - komoly gondot jelent. 
2008. évben öt olyan autista gyerek került a bizottság látókörébe, akiknek nem tudott azonnal megfelelő iskolát ajánlani, a várakozási idő esetükben 2-8 hét volt. A legnagyobb gond az óvodai elhelyezéssel van, ezért az óvodáskorú gyerekek többsége korai fejlesztésben, illetve fejlesztő felkészítésben vesz részt, noha számukra is kedvezőbb lenne a napi négy órás közösségi elfoglaltság.
2008. évben a bizottság 3 esetben kérte az adott település polgármesterétől, hogy teremtse meg az autista tanuló megfelelő nevelésének, oktatásának feltételeit. Az elmúlt 5 évben 5 esetben javasolt a bizottság a lakóhelytől eltérő településen történő fejlesztést.
A Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Önkormányzata 1. számú Tanulási Képességet Vizsgáló Szakértői és Rehabilitációs Bizottságának vezetője is arra mutatott rá, hogy megfelelő végzettségű szakemberek hiánya és az intézmények tájékozatlansága komoly gondot jelent. A bizottság vezetőjének álláspontja szerint az utazó gyógypedagógus nem tudja hatékonyan segíteni sem a pedagógus munkáját, sem az autista gyermek haladását, ehhez egy szakember mindennapi segítsége lenne szükséges. 
Jelenleg a bizottság ellátási területén néhány gyermek elhelyezése nem megoldott, a bizottság keresi a megoldási lehetőségeket, mivel azonban Nyíregyházán kívül nincs speciális csoport, illetve az iskolákban kevés helyen vannak meg a személyi feltételek, így nehéz a szülő és a gyerek számára is ideális megoldást találni. A bizottság megküldte az autista gyermekek nevelését, oktatást ellátó intézmények listáját is, amelyből az derül ki, hogy valamennyi autista gyermeket fogadó óvoda és iskola Nyíregyházán van.
7. A Szabo1cs-Szatmár-Bereg Megyei 2. sz. Tanulási Képességet Vizsgáló Szakértői és Rehabilitációs Bizottsághoz 116 településen lévő intézmény tartozik. Az autista gyermekek oktatására-nevelésére nincs a megyében külön intézmény. Oktatásuk, nevelésük integráltan történik, tanulásban akadályozottak általános iskoláiban, illetve bölcsődékben, óvodákban, többségi általános iskolákban. A bizottság nyilvántartásában lévő autista gyermekek közül 1 fő otthoni ellátásban részesül, 9 fő többségi általános iskolába, 5 fő óvodába, 1 fő bölcsödébe, 8 fő az Értelmi Fogyatékossággal Élők és Segítőik Országos Érdekvédelmi Szövetségéhez Nyíregyházára jár, 10 fő a nyírbátori Pedagógiai Szakszolgálat keretein belül, korai gondozás és fejlesztő felkészítés formájában, 9 fő esetében ápoló-gondozó intézmény keretei között történik az ellátás.
2008. évben 1 fő általános iskolás gyermeket vettek előjegyzésre, a 2008/2009-es tanév II. félévében megfelelő oktatási intézmény hiányában. (Az iskolában az osztály létszám alakulása nem tette lehetővé a tanév közben való befogadását a gyermeknek.) A befogadó intézményben a 2009/2010-es tanévben kezdheti meg a tanulmányait.
A Szakértői és Rehabilitációs Bizottság minden általa megvizsgált gyermek szakvéleményét megküldi a lakóhely szerint illetékes jegyzőnek. A szakvélemény tartalmazza a gyermek sajátos nevelési igényét, a Közokt tv. 121. § 29. a)7 pontja alapján, a kijelölt intézmény helyét, nevét, a fejlesztendő területeket. A 2008/2009-es tanévben ez 9 autista gyermek esetében történt meg.
A bizottság ellátási területén összesen 47 fő autista jár valamely oktató-nevelő intézménybe. A lakóhelyén (bölcsőde, óvodák, általános iskola keretei között) 16 fő autista gyermek ellátása történik. 31 gyermek a lakóhelyén kívül részesül ellátásban, ez az autista gyermekek 64,5 %-a. A szülők anyagi helyzete egyre szűkösebb, mindezek ellenére gyermekük érdekében vállalják az utazás költségeit, vagy az utaztatással járó kiadásokat. A bizottság által kiadott utazási nyomtatvány ellenében a társadalombiztosítás visszatéríti a költségeket.
A bizottság vezetőjének véleménye szerint az utazó gyógypedagógusok szakmai segítség nyújtására az integráló intézményeknek nagy szüksége lenne, mind a viselkedési és fejlődési deviancia elkerülése, mind a megelőzése érdekében. Sajnos azonban ez a segítségnyújtási lehetőség még nem alakult ki teljesen. A bizottság vezetője szintén azt hangsúlyozta, hogy nincs elegendő megfelelően képzett szakember. Ha a hálózat működne, 15 többségi oktatást, nevelést végző intézményt érintene a bizottság területén. Az utazó gyógypedagógiai hálózat, az oktatási, nevelési célok, feladatok, a rehabilitáció megvalósítása a jogszabályi keretek által előírt feltételek megvalósításában, szakmai tanácsadásban segíthetné az intézményeket.
"Jelenleg minden autista gyermek oktatása, nevelése megoldott. Hangsúlyozta, hogy nagyon kevés az olyan szakember, aki az autizmussal élő problémáit átlátná. A megyében kevés a megfelelő protokoll az autista gyermekek vizsgálatához, nincs elég jól képzett szakember az oktatásuk, nevelésük segítéséhez. A bizottság vezetője további problémaként említette, hogy nincs elegendő szakképzett gyógypedagógus, pedagógus, nincsenek pályázati lehetőségek a diagnosztikus és a terápiás feltételek megteremtésére.
8. A Győr-Moson-Sopron Megyei Gyógypedagógiai Szolgáltató Központ Tanulási Képességet Vizsgáló Szakértői és Rehabilitációs Bizottság vezetője válaszában arról tájékoztatott, hogy a megye nagy városaiban (Győr, Mosonmagyaróvár) a gyógypedagógiai iskolák mellett működnek speciális autista iskolai csoportok. Egyre több intézmény alapító okiratában szerepel az SNI tanulók befogadása. A gyermekek állapotától függően autista gyermekek integrálására is vállalkoznak, de a tapasztalatok szerint esetükben a fejlesztésük speciális igényeit nem tudják biztosítani, ezért az integráció sikeressége bizonytalan. Éppen ezért az integrálható gyermekek esetében nehezebb a megfelelő intézmény kijelölése. Egy-egy intézménybe való bejutásnál a várakozási idő az autizmus súlyosságától függően fél, egy év. 
Az elmúlt évben 5 esetben kérte a bizottság a polgármester segítségét az autista gyermek elhelyezésében. 10 gyermek ellátására a lakóhelyén kívül kerül sor, azonban a szülők számára nagy megterhelést jelent a napi utazás. Ebben az esetben valamelyik szülő kénytelen feladni a munkáját, ennek következtében anyagilag is nehéz élethelyzetbe kerülnek az autizmussal élő gyermeket nevelő családok. A 2009/2010-es tanévre vonatkozóan 14 autista gyermek vár beiskolázása. Az iskolákkal történt előzetes egyeztetés alapján minden gyermek felvételt nyert, 4 gyermek integrált tanulóként, 8 gyermek speciális autista iskolai csoportban vesz részt az oktatásban. A 8 tanulóból 6 fő 20-40 km-ről utazik naponta az iskolába. A bizottság vezetőjének álláspontja szerint az integrált tanulók esetében nem látszik biztosítottnak a sajátos nevelési igényű gyermekről rendelkező R.-ben foglalt irányelvek teljesülése.
A Szolgáltató Központ egy az autizmus területén is képzett utazó gyógypedagógust alkalmaz. A 2008/2009-es tanévben négy intézmény vette igénybe a szolgáltatást (3 óvoda, 1 iskola). Ezen intézményekben az óvónők, pedagógusok nagyobb érdeklődést tanúsítanak az autizmus szakirodalma iránt, közreműködnek az autizmus specifikus eszközök készítésében (pl. napirendi kártyák, kommunikációs kártyák). Az Autizmus Kutatócsoport által hirdetett tanfolyamokon, illetve szakmai konferenciákon az utazó gyógypedagógus inspirációjára részt vesznek. 
E Bizottság vezetője is az autista gyermekek vonatkozásában a legfőbb gondnak a szakember hiányt jelölte meg, valamint azt, hogy kevés az utazó gyógypedagógus.
A megkeresett szakértői bizottságok beszámolói alapján megállapítottam, hogy Magyarország egyes megyéiben nagyon eltérőek az ellátás feltételei, azonban mindegyik megkeresett bizottság vezetője azt hangsúlyozta, hogy nincs elegendő szakember és megfelelő óvoda, iskola, a megyeszékhelyen kívüli településeken pedig az autista gyermekek ellátása lakóhelyükön nem biztosított. Ezt a tényt jól tükrözik egy vidéki városban élő 19 éves autista fiatalember édesanyjának „segélykiáltó” mondatai: „3 éves korban végre diagnózis. Hogy mit tegyünk? Semmi tanács. Minél inkább vidékebb vidéken él egy család, annál inkább az elszigetelődés és a magány a mindennapok eseménye. Mi 120 km-ről ideiglenesen Budapestre költöztünk azért, hogy speciális, alapítványi óvodába járhasson a gyermek. Itt annyira felfejlődött, hogy újra a vidéki városban normál általánosba mehetett. Az értelmi képessége alkalmassá tette erre, de az autizmus miatt és a tanár meg nem értése, az autizmussal kapcsolatos hiányos tudása miatt megalázások, megszégyenítések érték. Egyetlen iskola volt ebben a vidéki városban, nem volt lehetőség változtatni. Elköltözni nem volt lehetőség, mert nem volt pénz.”8
Mind az édesanya által leírtak, mind a szakértői bizottságok jelentős többségének válaszlevele azt tükrözi, hogy kevés a szakember, a speciális nevelési-oktatási intézmény és igen nagy szükség lenne az utazó gyógypedagógusi hálózat kiépítésére minden megyében.
Megjegyzem, hogy mind a civil szervezeteken, mind a tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs bizottságokon keresztül munkatársaim jelezték a szülők számára, hogy amennyiben autista gyermekük ellátása vonatkozásában nehézségeik vannak, beadvánnyal fordulhatnak Hivatalomhoz. A civil szervezetek visszajelzései alapján arról értesültem, hogy a szülők a gyermeküket elutasító nevelési-oktatási intézmények reakciójától tartva nem szívesen panaszkodnak. A vizsgálat lefolytatásának ideje alatt azonban – az AOSZ ismételt felhívására – több szülő azzal a panasszal fordult Hivatalomhoz, hogy autista gyermeke óvodai, illetve iskolai elhelyezése nem megoldott, ezért a segítségemet kérték. A panaszok egyre növekvő száma azt mutatja, hogy az autista gyermekek ellátása terén az ország több megyéjében komoly hiányosságok vannak. A szülői panaszok kivizsgálása jelenleg is folyamatban van. 

IV. Az Országos Autizmus Kutatás eredményeiről 2009. augusztus 14-én kelt levelében számolt be az AOSZ.
Az AOSZ vezetőjének tájékoztatása szerint az eredmények jelentős része a majdnem 700, autizmussal élő családtagot nevelő családdal készített kérdőíves felvétel és interjúk adatain alapszik. A kérdőíveket az AOSZ tagjaival, illetve a tagszervezeteknél szolgáltatásokat igénybevevőkkel vették fel, így ők nem reprezentálják a „teljes” autizmussal élő családtagot nevelő családok populációját. Az AOSZ tagok a kutatás alapján, összevetve a KSH teljes népességre vonatkozó adataival, az átlagnépességnél magasabb iskolai végzettséggel rendelkeznek, így az AOSZ feltételezése szerint gyermekeik számára is inkább biztosítani tudják a legmegfelelőbb ellátást. Másrészt a mintába került családok fellelhetősége is többnyire intézményes, pl. oktatási ellátások révén valósult meg. Így a kutatásokból kapott válaszok az AOSZ szerint feltehetően pozitívabb képet festenek az autisták jelenlegi helyzetéről.
A megkeresésben feltett konkrét kérdéseimet a kutatók által 2009. augusztus elejére elkészített gyorsjelentések9 alapján válaszolta meg az AOSZ elnöke.
A kutatás megállapításai szerint 10.000 közoktatásban résztvevőre 9,1 autizmussal élő tanuló jutott a 2008/2009-es tanévben. A tanulók száma mind abszolút számokban, mind 10.000 közoktatásban résztvevő gyermekre vetítve folyamosan és meredeken nő.
A tanulók mintegy harmada, 35 %-a vett részt integrált oktatásban. Az autista tanulók a közoktatás különböző szintjein eltérő arányban részesülnek integrált oktatásban. Legmagasabb arányban az óvodákban, arányuk 80 % az összes autizmussal élő óvodába járóhoz viszonyítva. Ehhez képest az általános iskolákban már csak a tanulók 47 %-a tanul integráltan, míg az arány a szakiskolákban és középiskolákban a legalacsonyabb. Vagyis a még óvodában integráltan tanuló gyermekek nagy része később – feltehetően megfelelő integráló iskola híján is – bekerül a speciális oktatásba.
A régiós adatok alapján nagy egyenetlenségek tapasztalhatók. Az autizmussal élő tanulók száma Dél-Dunántúlon a legalacsonyabb, a közép-dunántúli és a dél-alföldi régióra jutott a legtöbb autista tanuló. 2002 és 2008 között időszakban az autizmussal élő tanulókat fogadó intézmények régió szerinti eloszlása kiegyenlítődni látszik, eltekintve a dél-dunántúli régió elmaradásától.
Az integrált oktatásban részesülő tanulók aránya is régiónként eltérő, 2008-ban a beiratkozott autizmussal élő tanulók legnagyobb része az Észak-Alföldön, legkisebb hányada Közép-Magyarország területén részesült integrált oktatásban.
A kutatás eredményei szerint a 20 év alatti autizmussal élő személyek összesen 11,5 %-a nem részesül semmilyen szintű oktatási ellátásban. Az ellátatlanság oka 19 esetben a megfelelő lehetőség vagy szakember hiánya, 8 esetben a gyermek állapota, magatartási problémái. A válaszokból az a következtetés vonható le, hogy az intézmények megfelelően szakképzett pedagógusok és asszisztensek hiányában nem tudnak mit kezdeni a „problémásnak” számító autista gyerekekkel, ezért nem veszik fel őket.
A megfelelő iskola megtalálása nehéz feladat a szülők számára, ezt támasztja alá az az adat, miszerint a kutatás során megkérdezett szülők 26 %-a több intézménnyel is próbálkozott, mire elhelyezte gyermekét a számára leginkább megfelelő intézményben. Az elutasítás indoka legtöbb esetben az volt, hogy „nincs autista képzés az intézményben” vagy „területileg nem ide tartozik”, többen szakember hiányra és helyhiányra hivatkoztak.
Minden harmadik család arról számolt be a felmérés során, hogy legalább egyszer, 38 % pedig egynél több alkalommal kényszerült iskolát váltani az iskolával való elégedetlenség, a pedagógus hozzáállása, képzetlensége vagy beilleszkedési problémák miatt.
A kutatás szerint az autizmussal élő gyermeket nevelő családok számára nagy problémát jelent az utazás is, az arra fordított plusz költségek, illetve az, hogy a közösségi közlekedést a legtöbb gyermek állapota miatt nem tudja használni. Átlagosan 34 perc alatt jutnak el a családok az oktatási intézménybe. Ez az adat az AOSZ véleménye szerint azért nagyon magas, mert a családok több mint fele személygépkocsival jut el az oktatási intézménybe, és az autóval megtett átlagosan 34 perc vélhetőleg jelentős távolságot takar.
A kérdőíves felmérés eredményei szerint csak a szülők kisebbik hányada elégedetlen gyermeke meglévő oktatási ellátásával, 6 szülő említette konkrétan a megfelelő szakemberek hiányát a gyermeke oktatási ellátatlanságának okaként, ennél magasabb volt azok száma, akik a tanárok szakmai felkészültségével elégedetlenek. Az AOSZ véleménye szerint azonban ezek az adatok összefüggnek azzal, hogy az autista gyermeket nevelő családok már annak a ténynek is örülnek, ha gyermekük iskolai ellátáshoz jut, ezért nem keresik a konfliktust az iskolákkal, csak ritkán fejezik ki elégedetlenségüket. Sokkal nagyobb gond számukra a gyermeküket befogadó intézmények megtalálása.
A kutatás adatai szerint a teljes mintában két autizmussal élő rendelkezik felsőfokú diplomával, több adat is van folyamatban lévő vagy be nem fejezett felsőfokú tanulmányokról, azonban a kutatás szerint az autizmussal élő felnőttek 70-75 %-a általános iskolai vagy annál alacsonyabb végzettséggel rendelkezik. Összességben tehát elmondható, hogy az autizmussal élők legnagyobb része olyan oktatási formákban vesz részt, amik nem adnak alapfokú végzettséget sem.
Az AOSZ szerint a kutatás tapasztalatai azt mutatják, hogy az autizmussal élő gyermekek oktatáshoz való hozzáférésével kapcsolatban a legnagyobb problémát a rugalmatlan és szétaprózódott oktatási rendszer okozza. Az autizmus egy „új” fogyatékossági ág, bár diagnosztizálása hazánkban is már két évtizede elindult. Az oktatási rendszer azonban - az AOSZ véleménye szerint - nem tud reagálni a speciális szükségletekre. Próbálja a saját rendszerébe bevenni az autista gyermekeket, sajnos sokszor úgy, hogy őket alakítja saját elvárásaihoz ahelyett, hogy az autizmussal élők sajátos igényeit próbálná kielégíteni. Így fordulhat elő, hogy ép értelmű autista gyermekek kerülnek speciális általános iskolába, majd speciális szakiskolába, mellyel a gyermek/fiatal végképp elveszíti az esélyét az integrációra, és a piacképes szakképzettség megszerzésére, hiszen egy, az értelmi sérült emberekre „szabott” oktatási formában kényszerül tanulni, nem lévén befogadó és szakszerűen oktató integrált forma.
A 2002 és 2007 között egészségügyi járóbeteg szakellátásban részesülő autizmussal élő gyermekeknek csak 40-50 %-a jelenik meg autista tanulóként az integrált vagy gyógypedagógiai oktatásban. 2007-ben 10.000 megfelelő korú lakosra 16,2 autizmussal élő járóbeteg jutott, ugyanakkor 10.000 fő, azonos korú közoktatásban résztvevőre csak 7,1 autista tanuló. Az AOSZ szerint erre az a magyarázat, hogy ugyan az autista gyermekek másik „hiányzó” része is feltehetően részesül valamilyen oktatásban, de róluk az iskola nem tudja, hogy autizmussal élnek. Ez vagy úgy lehetséges, hogy a tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs bizottság nem fogadja el a gyermekpszichiáter által kiállított diagnózist, vagy a szülők – a megfelelő oktatás biztosítása érdekében, az intézményi felvétel reményében, előzetes kudarcaik eredményeképpen – szándékosan eltitkolják az egyébként meglévő orvosi diagnózist. Az oktatási intézmény azonban ezekben az esetekben nem tud a problémáról, így nem tud szükségleteken alapuló, szakszerű ellátást, fejlesztést sem biztosítani a gyermek számára.
Az AOSZ szerint ezek a gyermekek a legtöbb esetben értelmi fogyatékosként kerülnek be az oktatási rendszerbe, ami azért is aggályos, mert az autizmussal élők intelligencia mérése a jelenlegi gyakorlat szerint nagyon bizonytalan. Előfordulhat tehát, hogy az ép intellektusú gyermek, a tünetek félreértése miatt (pl. nem együttműködő a gyermek a verbális intelligencia teszt során) kerül enyhe fokban értelmi sérültek iskolájába értelmi sérült diagnózissal. Ezen a ponton az alapvető probléma az, hogy habár léteznek olyan standard intelligenciatesztek, amelyekkel az autista gyermekek is vizsgálhatók, ám ezek használatára a szakértő bizottságok szakemberei nincsenek felkészítve.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat.
Elsőként azt vizsgáltam, hogy az ügyben érintett szervekre kiterjed-e a hatásköröm. Az ombudsmanok a kezdetektől – az intézmények nagyfokú autonómiáját szem előtt tartva – közszolgáltatást végző szervként vizsgálták a felsőoktatási intézményeket. Az Ftv. rendelkezéseiből közvetve – az állami alapítás, illetve elismerés, állami finanszírozás, akkreditáció, oklevél-kibocsátás stb. – következtethetünk a felsőoktatási intézmények közszolgáltató jellegére. 
Az Ötv. 8. § (1) bekezdése a helyi közszolgáltatások körében a települési önkormányzat feladatául határozza meg – többek között – az óvodáról, az alapfokú nevelésről, oktatásról való gondoskodást, és e tekintetben nem releváns, hogy az önkormányzat feladatát saját fenntartásában lévő intézmény, vagy a Közokt. tv.-ben szabályozott közoktatási megállapodás keretei között más fenntartású intézmény közreműködésével látja el. Mindezekre tekintettel a kialakult ombudsmani gyakorlat közszolgáltatónak minősíti mind az önkormányzati, mind a nem önkormányzati fenntartású, alapfokú oktatást nyújtó általános iskolákat. 
Az Ötv. 69. § (1) bekezdése alapján a megyei önkormányzat, területi önkormányzat, köteles ellátni azokat a törvényben előírt feladatokat, amelyek megoldására települési önkormányzat nem kötelezhető. Törvény a megyei önkormányzat kötelező feladatává teheti az olyan körzeti jellegű közszolgáltatás biztosítását, amely a megye egész területére vagy nagy részére kiterjed. A törvény a megyei önkormányzat kötelező feladatként írhatja elő az olyan körzeti jellegű közszolgáltatás megszervezését, ahol a szolgáltatást igénybe vevők többsége nem a szolgáltatást nyújtó intézmény székhelye szerinti települési önkormányzat területén lakik. A 70. § (1) bekezdés szerint a megyei önkormányzat kötelező feladatként gondoskodik többek között különösen a középiskolai, szakiskolai és kollégiumi ellátásról, amennyiben azt a külön törvény szerint ellátást biztosító települési önkormányzat nem vállalja.
Az Obtv. alapján, valamint az Ftv. és az Ötv. idézett rendelkezéseinek figyelembevétele mellett tehát az óvodai nevelést, az alap-, a közép-, valamint a felsőfokú oktatást közszolgáltatásnak tekintem. 

II. Az ügy érdeme tekintetében
Az országgyűlési biztos – amint erre már több jelentésemben is felhívtam a figyelmet – adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alkotmányban kapott mandátumának. Jelentésemben ezért azt vizsgáltam, hogy az autista gyermekek és fiatal felnőttek nevelése, oktatása az emberi méltóságuk tiszteletben tartásával történik-e, egyenlő eséllyel jutnak-e hozzá a nevelési-oktatási intézmények által nyújtott ellátásokhoz, illetőleg azt, hogy a Magyarországon kihirdetett nemzetközi egyezményeknek és hatályos jogszabályoknak megfelelően történik-e jelenlegi ellátásuk.
Az Alkotmány 54. § - a az emberi méltósághoz való jogot mint alapvető jogot olyan abszolút emberi jogként határozza meg, amelytől senkit nem lehet önkényesen megfosztani. Az emberi méltósághoz való jog fogalmát az Alkotmánybíróság 64/1991. (XII.17.) AB számú határozatában értelmezte, mely szerint „a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. […] Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.”
Az Alkotmánybíróság szerint a méltóság az embert megilleti bármely tulajdonságától függetlenül, pusztán azon az alapon, hogy él, és hogy ember. Ez az alapvető jog – oszthatatlan egységben az élethez való joggal – az alapjogi hierarchia legmagasabb fokán áll.10
Az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdése rendelkezik arról, hogy a Magyar Köztársaság mindenki számára biztosítja az alapjogokat bármely megkülönböztetés, nevezetesen faj, szín, nem nyelv, vallás, politikai vagy más vélemény, nemzeti vagy társadalmi származás, vagyoni, születési vagy egyéb helyzet szerinti különbségtétel nélkül. 
A (3) bekezdés szerint a Magyar Köztársaság a jogegyenlőség megvalósulását az esélyegyenlőtlenségek kiküszöbölését célzó intézkedésekkel is segíti.
Az Alkotmány fentebb idézett rendelkezése – amint azt az Alkotmánybíróság 30/1997. (IV. 29.) AB határozatában is kifejtette – a jogegyenlőség követelményét rögzíti, ami azt jelenti, hogy az állam, mint közhatalom – mint jogalkotó és jogalkalmazó – a jogok és kötelezettségek megállapítása során köteles az azonos helyzetben levő jogalanyokat indokolatlan megkülönböztetés nélkül, egyenlőkként kezelni. 
A különbségtétel alkotmányosságának feltétele, hogy a jogszabály egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kezelje az érintett személyeket, és szempontjaikat azonos körültekintéssel, elfogulatlansággal mérlegelje. A 32/1991. (VI. 6.) AB határozat szerint a megkülönböztetésnek egymással összehasonlítható alanyi körre kell vonatkoznia. Kizárja az alkotmányellenességet, ha az egyenlőtlenség a jogi konstrukciók különbözőségéből, különböző jogi helyzetekből fakad. Tehát az Alkotmány 70/A. § (1) bekezdésében megfogalmazott megkülönböztetési tilalom nem jelenti azt, hogy mindenfajta megkülönböztetés sérti a jogok egyenlő elosztásának alkotmányos követelményét. A megkülönböztetés tilalma arra vonatkozik, hogy a jognak mindenkit egyenlőként (egyenlő méltóságú személyként) kell kezelnie, azaz az emberi méltóság alapjogán nem eshet csorba, azonos tisztelettel és körültekintéssel, az egyéni szempontok azonos mértékű figyelembevételével kell a jogosultságok és a kedvezmények elosztásának szempontjait meghatározni. 
Az Alkotmány 7. § (1) A Magyar Köztársaság jogrendszere elfogadja a nemzetközi jog általánosan elismert szabályait, biztosítja továbbá a vállalt nemzetközi jogi kötelezettségek és a belső jog összhangját.
Az ENSZ Közgyűlése 2006. december 13-án elfogadta a Fogyatékossággal élő Személyek Jogairól Szóló Egyezményt (ENSZ Egyezmény), melyet a Magyar Köztársaság Országgyűlése 2007. június 25-én, a 2007. évi XCII. törvénnyel hirdetett ki. Ez az ENSZ Egyezmény 2008. május 3-án lépett hatályba, így az azt ratifikáló tagállamoknak eleget kell tenniük az abban foglalt kötelezettségeknek. Az Egyezmény alapelvei között találjuk a fogyatékossággal élő gyermekek formálódó képességeinek és a fogyatékossággal élő gyermekek identitásuk megőrzéséhez fűződő jogának tiszteletben tartását.
Az ENSZ Egyezmény 7. cikke a részes államokat minden olyan intézkedés megtételére kötelezi, amelyek révén a fogyatékossággal élő gyermekek számára más gyermekekkel azonos alapon biztosítják valamennyi emberi jog és alapvető szabadság teljes körű gyakorlását. A 24. cikk pedig a fogyatékossággal élő személyek oktatáshoz való jogát deklarálja. E jog hátrányos megkülönböztetés nélküli, az egyenlő esélyek alapján történő érvényesítése céljából a részes államoknak befogadó oktatási rendszert kell biztosítaniuk minden szinten, továbbá élethosszig tartó tanulási lehetőséget nyújtaniuk.
A Római Egyezményt az 1993. évi XXXI. törvény hirdette ki. Az első kiegészítő jegyzőkönyv 2. cikkének első mondata úgy rendelkezik, hogy „senkitől sem szabad megtagadni az oktatáshoz való jogot”.
Az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglaltak szerint a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. 
Az Alkotmánybíróság 995/B/1990. számú határozatában kifejtette, hogy a gyermeket minden olyan alkotmányos alapvető jog megillet, mint mindenki mást, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt felnőtté válásához. 
A gyermek nevelése, fejlődésének biztosítása elsődlegesen a szülők felelőssége és kötelezettsége, a gyermeki jogok biztosítása és előmozdítása érdekében az államnak a szülőknek megfelelő segítséget kell nyújtania. A gyermeknek az a joga tehát, hogy az állam részéről a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemben és gondoskodásban részesüljön, az állam alkotmányos kötelességét alapozza meg a gyermek fejlődésének védelmére. Amíg tehát az Alkotmányban megfogalmazott állampolgári alapjogok esetében az állam részéről általában a passzivitás az elvárható magatartás, addig a gyermek jogai védelmében a családot, közelebbről a szülőt terhelő alkotmányos alapkötelezettségek esetén az államot aktív magatartásra kötelezi az Alkotmány 67. § (1) bekezdése, kifejezett kötelezettségeket állapítva meg számára. [995/B/1990., 79/1995. (XII. 21.) AB. határozat] Az államnak gondoskodnia kell a jogok érvényesüléséhez, valamint a kötelezettségek teljesítéséhez szükséges feltételek biztosításáról is. Az állam alatt nem pusztán a Magyar Államot, mint jogi személyt kell jelen esetben érteni, hanem – a különböző jogszabályokban meghatározott feladat- és hatáskörében eljárva – valamennyi, állami- és önkormányzati szervet, így a nevelési-oktatási intézményeket is. 11
Az Alkotmánybíróság állást foglalt a művelődéshez (oktatáshoz) való jog kérdésében is. Kimondta a 18/1994. (III. 31.) határozatában, hogy az Alkotmány 70/F. §-a értelmében a Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot, mégpedig a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával. 
Az állampolgárok tanuláshoz való jogát az állam intézményfenntartói kötelezettsége alapozza meg, amelynek keretében az államnak mindenki számára – hátrányos megkülönböztetés nélkül – biztosítania kell e jog gyakorlását lehetővé tevő szervezeti és jogszabályi feltételeket.
Magyarország 1991-ben csatlakozott az ENSZ Gyermekjogi Egyezményéhez12 amelynek 23. cikke szerint a részes államok – így Magyarország is – elismerik, hogy a szellemileg vagy testileg fogyatékos gyermeknek emberi méltóságát biztosító, önfenntartását előmozdító, a közösségi életben való tevékeny részvételét lehetővé tevő, teljes és tisztes életet kell élnie. Az Egyezményben részes államok elismerik a fogyatékos gyermeknek a különleges gondozáshoz való jogát, és a rendelkezésükre álló forrásoktól függő mértékben, az előírt feltételeknek megfelelő fogyatékos gyermeknek és eltartóinak, kérelemre, a gyermek állapotához és szülei vagy gondviselői helyzetéhez alkalmazkodó segítséget biztosítanak. Ezt a segítséget úgy kell alakítani, hogy a fogyatékos gyermek valóban részesülhessen oktatásban, képzésben, egészségügyi ellátásban, gyógyító-nevelésben, munkára való felkészítésben és szabadidő-tevékenységben oly módon, hogy ezek biztosítsák személyisége lehető legteljesebb kibontakoztatását kulturális és szellemi területen egyaránt.
A Gyvt. a Gyermekjogi Egyezménnyel összhangban a gyermeki jogok között kiemeli a fogyatékos, tartósan beteg gyermek jogát a fejlődését és személyisége kibontakozását segítő különleges ellátáshoz.
A Fot. abból indul ki, hogy az állam a nemzetgazdaság mindenkori lehetőségeivel összhangban köteles gondoskodni a fogyatékos személyeket megillető jogok érvényesítéséről, a fogyatékos személyek hátrányait kompenzáló intézményrendszer működtetéséről. A Fot. 13. § (1) bekezdése és 14. §-a szerint „A fogyatékos személynek joga, hogy állapotának megfelelően és életkorától függően korai fejlesztésben és gondozásban, óvodai nevelésben, iskolai nevelésben és oktatásban, fejlesztő felkészítésben, szakképzésben, felnőttképzésben, továbbá felsőoktatásban vegyen részt a vonatkozó jogszabályokban meghatározottak szerint. A fogyatékos személy óvodai nevelését, iskolai nevelését és oktatását ellátó óvodát és iskolát a szülő választja ki a szakértői és rehabilitációs bizottság véleménye alapján.
Az Ftv. 39. § (1) bekezdése kimondja, hogy minden magyar állampolgárnak joga, hogy a törvényben meghatározott feltételek szerint felsőoktatási intézményben tanulmányokat folytasson, államilag támogatott vagy költségtérítéses képzésben. 
A Közokt. tv. 2003 óta nem alkalmazza a fogyatékos kifejezést, ehelyett a sajátos nevelési igényű gyermek, illetőleg beilleszkedési, tanulási, magatartási nehézséggel küzdő gyermek megjelölést használja. A törvény 121.§ (1) bekezdés 29. pontja határozza meg a sajátos nevelési igényű gyermek fogalmát, felsorolva többek között az autista gyermekeket is. 
A Közokt. tv. 4.§ (7) bekezdése szerint a közoktatás szervezésében, irányításában, működtetésében, feladatainak végrehajtásában közreműködők döntéseik, intézkedéseik meghozatalakor a gyermek mindenek felett álló érdekét veszik figyelembe. A közoktatásban a gyermek mindenek felett álló érdeke különösen, hogy a Közokt. tv.-ben meghatározott szolgáltatásokat megfelelő színvonalon biztosítsák részére oly módon, hogy annak igénybevétele ne jelentsen számára aránytalan terhet, minden segítséget megkapjon képessége, tehetsége kibontakoztatásához, személyisége fejlesztéséhez, ismeretei folyamatos korszerűsítéséhez, továbbá ügyeiben méltányosan, humánusan, valamennyi tényező figyelembevételével, a többi gyermek, tanuló érdekeinek mérlegelésével, a rendelkezésre álló lehetőségek közül számára legkedvezőbbet választva döntsenek.
A Közokt. tv. 30. § (3) bekezdése értelmében, a gyógypedagógiai nevelésben-oktatásban, a konduktív nevelésben-oktatásban részt vevő nevelési-oktatási intézménynek rendelkeznie kell azokkal a személyi és tárgyi feltételekkel, amelyek a sajátos nevelési igényű gyermek, tanuló egészségügyi és pedagógiai célú habilitációs és rehabilitációs ellátáshoz szükségesek. A nevelési-oktatási intézményt a szülő választja ki a tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs bizottság, illetve az országos szakértői és rehabilitációs tevékenységet végző bizottság szakértői véleménye alapján.
A Közokt. tv. 87. § (1) bekezdés e-h) pontjai szerint a megyei önkormányzat, illetőleg a fővárosi önkormányzat köteles gondoskodni azoknak a sajátos nevelési igényű gyermekeknek, tanulóknak az óvodai, iskolai, kollégiumi ellátásáról, akik a többi gyermekkel, tanulóval nem foglalkoztathatók együtt, a fejlesztő felkészítés teljesítéséhez szükséges feltételekről, a gyógypedagógiai tanácsadás, korai fejlesztés és gondozás megszervezéséről, a tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs tevékenységről, továbbá a konduktív pedagógiai ellátásról, valamint e feladatok ellátásához szükséges utazó szakember hálózat működtetéséről.
Az Ötv. 8. § (1) bekezdése értelmében a települési önkormányzat feladata az óvodáról, az alapfokú nevelésről, iskoláról gondoskodni. Ez a kötelezettség magában foglalja a sajátos nevelési igényű tanulók ellátását is. 
Az R.2. 5. § (7) bekezdése úgy rendelkezik a szakértői és rehabilitációs bizottság a jegyző, főjegyző által a Közokt. törvényben meghatározottak szerint megküldött adatok alapján jegyzéket készít (a továbbiakban: intézményi jegyzék) azokról az intézményekről, amelyek részt vesznek a gyermek, tanuló különleges gondozásában. A jegyzéket a vizsgálaton megjelent szülő részére megtekintésre át kell adni.
Az R.2. 14.§ (3)-(4) bekezdései szerint a szakértői és rehabilitációs bizottság tájékoztatja a szülőt azokról a lehetőségekről, amelyek alapján gyermeke a korai fejlesztésben és gondozásban részt vehet, tankötelezettségének, illetve a fejlesztő felkészítésének eleget tehet. A kijelölt intézményt a szülő választja ki a szakértői és rehabilitációs bizottság által javasolt intézmények közül. Ha az óvodai nevelés, iskolai nevelés és oktatás a többi gyermekkel, tanulóval azonos óvodai csoportban, iskolai osztályban azért nem szervezhető meg, mert az intézményi jegyzékben nincsen megfelelő óvoda, iskola, a szakértői és rehabilitációs bizottság szakvéleményét megküldi a gyermek, tanuló lakóhelye, ennek hiányában tartózkodási helye szerint illetékes községi, városi, megyei jogú városi, fővárosi kerületi önkormányzat polgármesterének. A polgármester intézkedik, hogy a megfelelő nevelési-oktatási intézmény rendelkezésére álljon, továbbá szükség esetén megkeresi a fővárosi, megyei főjegyzőt, hogy biztosítsa az utazó szakember hálózatból a szükséges gyógypedagógust (terapeutát) vagy más szakembert. A polgármester harminc napon belül tájékoztatja intézkedéséről a szakértői és rehabilitációs bizottságot.
Az R. autisztikus gyermekekre vonatkozó rendelkezése szerint az autisztikus kisgyermek lehető legkorábbi diagnózist követő habilitációs terápiája megelőzheti a kóros viselkedés kialakulását, enyhítheti a fejlődés devianciáját. Erre figyelemmel az autisztikus gyermekek megfelelő fejlesztéséhez az óvodai környezet megfelelő kialakítása és a speciális módszerekben képzett szakember vagy fejlesztő asszisztens jelenléte szükséges.
A fenti jogszabályok értelmében az államnak kötelessége ugyanúgy érvényre juttatnia az autista, autizmus spektrumzavarral élő gyermekek és 18. életévét betöltött fiatal felnőttek oktatáshoz való jogát, mint más gyermekek esetében. Az autista gyermekeknek ugyanúgy szükségük van megfelelő szakképzettséggel rendelkező szakemberekre, állapotuktól függően integrált vagy speciális nevelési-oktatási intézményekre, azaz kisebb vagy nagyobb létszámú közösségre képességeik, tehetségük kibontakozása, személyiségük fejlődése, ismereteik bővülése és annak érdekében, hogy önmaguk ellátására képes, önálló felnőttekké váljanak. 

I. Az ismertetett jogszabályi rendelkezések szerint, a tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs bizottság dönt abban a kérdésben, hogy a gyermek sajátos nevelési igényű, azaz autista. A megkeresett bizottságok alátámasztották az AOSZ és az Autizmus Alapítvány azon felvetését, mely szerint a bizottságok szakemberei az autizmus szakszerű diagnosztizálására sem szakmailag nincsenek felkészülve, sem a szükséges vizsgálati eszközökkel nem rendelkeznek. 
A vizsgálati eszközök hiánya tehát akadályát képezi annak, hogy az autista, autizmus spektrumzavarral élő gyermek a képességeinek, adottságainak megfelelő ellátásban részesüljön, ezért megállapítom, hogy a tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs bizottságok szakembereinek nem megfelelő képzettsége, a vizsgálati eszközök hiánya az autizmussal élő gyermekek emberi méltósághoz való jogával és az esélyegyenlőség elvével összefüggő visszásságot okoz.

II. Az OGY határozat I. fejezete az Országos Fogyatékosügyi Program elvei között említi az egyenlő esélyű hozzáférés elvét, amely azt jelenti, hogy a fogyatékos emberek a többségi társadalom tagjaival azonos minőségben és mennyiségben tudják igénybe venni a közszolgáltatásokat. Ehhez a közszolgáltatásokat a fogyatékos személyek különböző csoportjainak eltérő szükségleteire figyelemmel kell megszervezni. 
Az OGY hat. 2.2. pontja a következőképpen rendelkezik: „A pedagógusmesterség (ideértve a felnőttképzést is) integráns része legyen a fogyatékos gyermekek és felnőttek oktatására való felkészítés. Az integrált oktatási formák elterjedése érdekében a pedagógusok felsőfokú képzési intézményeiben, valamint az akkreditált továbbképzési formák között ki kell dolgozni azon speciális tantervfejlesztő programokat, amelyek révén a pedagógusok jártasságra tehetnek szert a fogyatékos gyermekekkel való kommunikációban […], illetve amelyek felkészítik a pedagógusokat a fogyatékos gyermekek magatartási és tanulási nehézségeinek áthidalására a többségi általános iskolai feltételek között is. A pedagógusok speciális követelményekre való felkészítését és továbbképzését folyamatossá kell tenni. ”
A 2.3. pont előírja továbbá, hogy a korszerű ellátás biztosítása és a szakszerű gondozás érdekében szükséges az intézmények személyi feltételeinek javítása, a szakdolgozói létszám emelésével és a szakképzettség növelésével.
Az OGY. határozatban megfogalmazott célok megvalósításáról a Kormány intézkedési tervet dolgozott ki. A Korm. hat. I.5. pontja szerint a tanító- és tanárképző intézményekben elérhetővé kell tenni az integrált oktatási formák, a fogyatékos gyermekekkel való kommunikációs és oktatási módszerek lehetőségét. A feladat végrehajtásért az oktatási és kulturális miniszter a felelős, a végrehajtás határideje 2009. augusztus 31.
Az Ftv. 102. § (1)-(3) bekezdései értelmében az oktatási és kulturális miniszter látja el a felsőoktatás ágazati irányítását. A miniszter részt vesz a felsőoktatási politika és fejlesztés állami döntéseinek előkészítésében, illetőleg kialakításában, irányítja az ágazat tudománypolitikáját és annak megvalósítását, koordinálja az országos tudománypolitikai koncepció kialakítását, és ezzel összefüggésben előterjesztést tesz. Az (5) bekezdés szerint a miniszter döntéseihez beszerzi a Magyar Felsőoktatási Akkreditációs Bizottság, illetve a Felsőoktatási és Tudományos Tanács véleményét.
A Korm. rendelet 4. § (3) bekezdés b) pontja szerint az oktatási és kulturális miniszter a felsőoktatásért való felelőssége körében javaslatot tesz a Kormány részére az államilag támogatott képzésbe felvehető létszám meghatározására, dönt az államilag támogatott mester- és doktori képzésre, valamint szakirányú továbbképzésre felvehető hallgatói létszám intézmények közötti elosztásáról.
Jelenleg egyedül az ELTE BGGYK biztosít „Autizmus spektrumzavarok pedagógiája” néven felsőfokú szakirányú továbbképzést gyógypedagógusok számára, amely azonban költségtérítéses. Ebben az évben kb. 25 gyógypedagógus vesz részt ebben a képzésben. Az alapképzésben hét fogyatékossági ág esetében a 2. évtől, térítésmentesen szakirányú ismeretek megszerzésére van lehetőségük a gyógypedagógus hallgatóknak, ez azonban az autizmus vonatkozásában nem biztosított. A civil szervezetek, a szakértői bizottságok beszámolói és az Országos Autizmus Kutatás adatai alapján megállapítható, hogy jóval több szakemberre van szükség, mint amennyi ma Magyarországon rendelkezésre áll. Az autizmus terén megfelelő szakképzettséggel rendelkező szakemberek biztosítása érdekében tehát a gyógypedagógus alapképzés kiterjesztése az autizmus szakirányra elengedhetetlen. 
Az alapképzés bővítésének első lépéseként a főiskola megkezdte az autizmus szakirány tematikájának kidolgozását. A főiskola dékánja azonban jelezte, hogy az autizmus szakirány alapképzésbe történő felvételéhez a hallgatói létszám növelésére, a személyi és tárgyi feltételek, úgymint az oktatók és a taneszközök biztosítására is szükség van. A kar dékánjának tájékoztatása szerint az ELTE BGGYK nem csak nyitott arra, hogy autizmus terén alap- és mesterképzést (BA, MA) indítson, de – szakmai kapcsolatai révén – a képzés szakmai feltételei is rendelkezésére állnak.
A vizsgálat során megkeresett szakértői bizottságok, a civil szervezetek és az Országos Autizmus Kutatás adatai egyaránt rámutattak arra, hogy az autizmus spektrumzavarral élő gyermekek ellátását segítő képzett szakemberek száma nem elegendő, ezért a gyermek lakóhelyén megfelelő nevelési-oktatási intézmény biztosítása a megyék többségében nem megoldott. A szakemberek számának növelése érdekében több gyógypedagógus képzésére van szükség ahhoz, hogy az autizmus spektrumzavarral élő gyermekek nevelésére, oktatására a lakóhelyükön lévő nevelési-oktatási intézményben kerüljön sor.
A fentiekre figyelemmel megállapítom, hogy a megfelelő képzettségű gyógypedagógusok hiánya az autizmussal élő gyermekek emberi méltósághoz való jogával, az egyenlő bánásmód követelményével, valamint az autizmussal élő gyermekek művelődéshez és oktatáshoz való jogával összefüggésben visszásságot okoz.
III. A szakértői bizottságok válaszleveleiből kitűnik az is, hogy a bizottságok számos esetben azért nem tudnak az autista diagnózissal rendelkező gyermek számára megfelelő nevelési, oktatási intézményt találni, mert a rendelkezésére álló intézményi jegyzék nem tartalmaz ilyet. A Hajdú-Bihar Megyei Szakszolgálat és Pedagógiai Szakmai Szolgáltató Intézet Szakértői Bizottsága kivételével valamennyi megkeresett bizottság jelezte, hogy nem tartja elegendőnek az autista gyermekekkel foglalkozó óvodák és iskolák számát. Az óvodák és az iskolák pedig azért nem veszik fel az alapító okiratukba az autista gyermek ellátását, mert nem rendelkeznek az autizmus terén megfelelő szaktudással rendelkező gyógypedagógussal. Egy felkészületlen oktatási intézményben az egyébként integrálható és kiválóan fejleszthető tanulók állapota leromlik és később felnőttként kevesebb az esélyük arra, hogy önálló életet tudjanak élni, a társadalom hasznos tagjaivá váljanak. A kevésbé integrálható gyermekek pedig megfelelő speciális nevelési-oktatási intézmény hiányában nem tudnak fejlődni, megalázó, emberi méltóságukat sértő helyzetekbe kerülhetnek, az értetlenségből fakadó elutasítás folytán még inkább ki lesznek taszítva környezetükből. 
A vizsgálat adatai alapján az is megállapítható, hogy ha a megyében van is olyan nevelési, oktatási intézmény, amely tudja fogadni az autista gyermeket, az sok esetben a gyermek lakóhelyétől nagyon távol van. Az utazással felmerülő többletköltség a szülők számára sokszor megterhelő, emellett a gyermek szállítása hosszabb időt vesz igénybe, amelynek következtében az egyik szülő csak négy órás munkaidőben tud dolgozni, vagy munkahelye feladására kényszerül, végső soron a család megélhetése is veszélybe kerülhet. 
Az emberi méltósághoz való jognak két funkciója van. Egyrészt azt fejezi ki, hogy van egy abszolút határ, amelyen sem az állam, sem más emberek kényszerítő hatalma nem terjedhet túl, vagyis az autonómiának, az egyéni önrendelkezésnek egy mindenki más rendelkezése alól kivont magja, amelynél fogva az ember alany maradhat. […]
A méltósághoz való jog másik funkciója az egyenlőség biztosítása […]13
Az emberi méltóságnak tehát az is részét képezi, hogy minden embert egyenlő méltóságú személyként kell kezelni, vagyis az emberek között tilos indokolatlan, ésszerűtlen különbséget tenni. Az olyan autizmus spektrumzavarral élő gyermekek vonatkozásában, akik számára lakókörnyezetükben az állapotuknak, képességeiknek megfelelő nevelési-oktatási intézményt az állam nem biztosítja, indokolatlanul hátrányosabb helyzetbe kerülnek azonos korú, ép társaikhoz képest.
A hátrányos helyzetben lévő személyek, így a fogyatékossággal élők formálisan egyenlőként való kezelése azonban nem teremti meg a tényleges egyenjogúságukat, a valódi egyenlőség érdekében pozitív intézkedésre van szükség. Álláspontom szerint, amennyiben nincsenek meg a fogyatékossággal élők objektív jogérvényesítési korlátozottságát oldó feltételek, azáltal az állam nem teljesíti  az alkotmány 70/A § (3) bekezdéséből következő, az ENSZ Egyezményben és a Fot.-ban konkretizált, az esélyegyenlőség előmozdítására vonatkozó kötelezettségét.14
A fentiek alapján megállapítom, hogy az autizmus spektrumzavarral élő gyermekek komplex fejlesztését ellátni képes intézményrendszer hiánya az autizmussal élő gyermekek emberi méltósághoz való jogával, a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való jogával, az egyenlő bánásmód követelményével, valamint az autizmussal élő gyermekek művelődéshez és oktatáshoz való jogával összefüggésben visszásságot okoz.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alkotmányos jogokkal összefüggő visszásság orvoslása érdekében,
– az Obtv. 20. § (4) bekezdése alapján javaslom az egészségügyért felelős miniszternek és a szociális és munkaügyi miniszternek, hogy – figyelemmel a határidőkre – gondoskodjon az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről szóló 1062/2007. ( VIII. 7.) Korm. határozat IV. 2., 3. pontjának végrehajtásáról15
– az Obtv. 20. § (4) bekezdése alapján javaslom az oktatásért felelős miniszternek, hogy – figyelemmel a határidőkre – gondoskodjon az új Országos Fogyatékosügyi Program végrehajtásának 2007-2010. évekre vonatkozó középtávú intézkedési tervéről szóló 1062/2007. ( VIII. 7.) Korm. határozat I. 3., 5. valamint a IV. 2. 3. pontjának végrehajtásáról16
– az Obtv. 25. § alapján javaslom az oktatásért felelős miniszternek, valamint a szociális és munkaügyi miniszternek, hogy az autizmus szakirányra vonatkozó gyógypedagógus alapképzés képesítési követelményeit, valamint a képzés személyi, tárgyi feltételeit jogszabályban határozza meg.

Budapest, 2009. október 14.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

1. Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
1998. évi XXVI. törvény a fogyatékos személyek jogairól és esélyegyenlőségük biztosításáról (Fot.)
13.§ (2) Abban az esetben, ha az - az e célra létrehozott szakértői és rehabilitációs bizottság szakértői véleményében foglaltak szerint - a fogyatékos személy képességeinek kibontakoztatása céljából előnyös, a fogyatékos személy az óvodai nevelésben és oktatásban a többi gyermekkel, tanulóval együtt - azonos óvodai csoportban, illetve iskolai osztályban - vesz részt.

1993. évi LXXIX. törvény a közoktatásról (Közokt. tv.)
10. § (1) A gyermeknek, a tanulónak joga, hogy nevelési, illetőleg nevelési-oktatási intézményben biztonságban és egészséges környezetben neveljék és oktassák, óvodai életrendjét, iskolai tanulmányi rendjét pihenőidő, szabadidő, testmozgás beépítésével, sportolási, étkezési lehetőség biztosításával életkorának és fejlettségének megfelelően alakítsák ki.
(3) A gyermeknek, tanulónak joga, hogy
a) képességeinek, érdeklődésének, adottságainak megfelelő nevelésben és oktatásban részesüljön, képességeihez mérten tovább tanuljon, illetve alapfokú művészetoktatásban vegyen részt tehetségének felismerése és fejlesztése érdekében;
f) állapotának, személyes adottságának megfelelő megkülönböztetett ellátásban - különleges gondozásban, rehabilitációs célú ellátásban - részesüljön, s életkorától függetlenül a pedagógiai szakszolgálat intézményéhez forduljon segítségért;
30. § (1) A sajátos nevelési igényű gyermeknek, tanulónak joga, hogy különleges gondozás keretében állapotának megfelelő pedagógiai, gyógypedagógiai, konduktív pedagógiai ellátásban részesüljön attól kezdődően, hogy igényjogosultságát megállapították. A különleges gondozást - a gyermek, tanuló életkorától és állapotától függően, a 35. § (2) bekezdésében meghatározott szakértői és rehabilitációs bizottságok szakértői véleményében foglaltak szerint - a korai fejlesztés és gondozás, az óvodai nevelés, az iskolai nevelés és oktatás, a fejlesztő felkészítés keretében kell biztosítani. A korai fejlesztés és gondozás megvalósítható otthoni ellátás, bölcsődei gondozás, fogyatékosok ápoló, gondozó otthonában nyújtott gondozás, gyermekotthonban nyújtott gondozás, gyógypedagógiai tanácsadás, korai fejlesztés és gondozás keretében biztosított fejlesztés és gondozás, konduktív pedagógiai ellátás keretében. 
(3) A gyógypedagógiai nevelésben-oktatásban, a konduktív nevelésben-oktatásban részt vevő nevelési-oktatási intézménynek rendelkeznie kell azokkal a személyi és tárgyi feltételekkel, amelyek a sajátos nevelési igényű gyermek, tanuló egészségügyi és pedagógiai célú habilitációs és rehabilitációs ellátáshoz szükségesek. A nevelési-oktatási intézményt a szülő választja ki a tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs bizottság, illetve az országos szakértői és rehabilitációs tevékenységet végző bizottság szakértői véleménye alapján.
(4) A gyermek, tanuló érdekében a jegyző kötelezheti a szülőt, hogy gyermekével jelenjen meg szakértői vizsgálaton, illetve a szakértői vélemény alapján gyermekét a megfelelő nevelési-oktatási intézménybe írassa be [a továbbiakban a (3) bekezdés szerint kiválasztott, illetve a (4) bekezdés szerint a jegyző által kijelölt nevelési-oktatási intézmény: kijelölt nevelési-oktatási intézmény, kijelölt óvoda, kijelölt iskola].
(5) Ha a gyermeket a kijelölt nevelési-oktatási intézmény nem tudja felvenni, a szakértői véleményt adó intézmény megkísérel másik, a sajátos neveléshez és oktatáshoz szükséges személyi és tárgyi feltételekkel rendelkező nevelési-oktatási intézményt találni. Ha így sem oldható meg a gyermek, a tanuló elhelyezése, a szakértői véleményt adó intézmény meghatározza, hogy a gyermek, a tanuló milyen módon kapcsolódhat be a nevelésbe és az oktatásba, és a gyermeket, a tanulót előjegyzésbe veszi mindaddig, ameddig felvételét nem sikerül megoldani.
(11) A gyógypedagógiai nevelésben-oktatásban részt vevő nevelési-oktatási intézményben a pedagógus-munkakör betöltéséhez szükséges felsőfokú iskolai végzettségek és szakképzettségek a következők:
a) ha az óvodai foglalkozás, a tanórai foglalkozás elsődleges célja a sajátos nevelési igényből eredő hátrány csökkentése, továbbá az egészségügyi és pedagógiai célú habilitációs, rehabilitációs óvodai foglalkozásokhoz, tanórai foglalkozásokhoz; valamint, ha az értelmi fogyatékos tanuló iskolai nevelése, oktatása külön - az e célra létrehozott gyógypedagógiai nevelési-oktatási intézményben, óvodai csoportban, óvodai tagozaton, iskolai tagozaton, osztályban, csoportban - történik, a fogyatékosság típusának megfelelő gyógypedagógiai tanári, konduktori, konduktor-tanítói, terapeuta szakképzettség,
b) ha az óvodai foglalkozás, a tanórai foglalkozás elsődlegesen nem a sajátos nevelési igényből eredő hátrány csökkentését, a tanuló egészségügyi és pedagógiai célú habilitációját, rehabilitációját szolgálja, továbbá a tanórán kívüli foglalkozáshoz, a kollégiumi foglalkozáshoz az a) pontban meghatározott vagy a 17. § (1) bekezdésében meghatározott végzettség és szakképzettség.
(12) Ha a (11) bekezdés b) pontja alapján a pedagógus-munkakört a 17. § (1) bekezdésében meghatározott végzettséggel és szakképzettséggel rendelkezővel töltik be, biztosítani kell, hogy a fogyatékosság típusának megfelelő végzettséggel és szakképzettséggel rendelkező gyógypedagógus (terapeuta) vagy konduktor segítse a többi pedagógus munkáját.

52.§ (6) A gyógypedagógiai nevelésben-oktatásban részt vevő nevelési-oktatási intézményben a sajátos nevelési igényű tanulók részére a (3) bekezdésben meghatározott tanórai foglalkozásokon túl kötelező egészségügyi és pedagógiai célú habilitációs, rehabilitációs tanórai foglalkozásokat kell szervezni. A tanuló annyi egészségügyi és pedagógiai célú habilitációs, rehabilitációs tanórai foglalkozáson vesz részt, amennyi a sajátos nevelési igényéből eredő hátránya csökkentéséhez szükséges. A kötelező egészségügyi és pedagógiai célú habilitációs, rehabilitációs tanórai foglalkozások megszervezésének heti időkerete a (3) bekezdésben az évfolyamra meghatározott heti tanítási óra
a) tizenöt százaléka értelmi fogyatékos tanuló,
b) tizenöt százaléka - az autista kivételével - többi fel nem sorolt fogyatékos tanuló,
c) harmincöt százaléka a gyengénlátó tanuló,
d) negyven százaléka a mozgásfogyatékos, a vak, a nagyothalló, a beszédfogyatékos tanuló,
e) ötven százaléka a siket és az autista tanuló
esetén. A heti időkeretet abban az esetben, ha a tanulót külön osztályban tanítják, osztályonként kell megállapítani. Ha a tanulót a többi, nem fogyatékos tanulóval közösen - egy osztályban tanítják -, a heti órakeretet nyolc fős csoportokra kell meghatározni oly módon, hogy az azonos ellátásra jogosult tanulók számát elosztják nyolccal. A csoportra jutó időkeret akkor is felhasználható, ha az osztás alapján a csoportban nincs nyolc tanuló. Ennél a számításnál a tanulói létszámot a tényleges létszám alapján kell számításba venni. Ha az iskolában az osztályt több különböző évfolyamra járó tanulóból szervezik meg (a továbbiakban: összevont osztály), és az egyes évfolyamokra a (3) bekezdés eltérő mértékű heti kötelező tanórai foglalkozást állapít meg, a habilitációs, rehabilitációs tanórai foglalkozás heti időkeretét a magasabb évfolyamra megállapított heti kötelező tanórai foglalkozás mértéke alapján kell meghatározni. A heti időkeret az egyes évfolyamok, osztályok, tanítási év közben a tanítási hetek között átcsoportosítható. A középsúlyos értelmi fogyatékos tanuló részére az iskola a nevelési-oktatási feladatokat egészségügyi és pedagógiai habilitációs, rehabilitációs célú tanórai foglalkozás keretében szervezi meg a (3) bekezdésben és e bekezdés a) pontjában meghatározott időkeretben [a továbbiakban a (3)-(6) bekezdés alatti foglalkozások: kötelező tanórai foglalkozások].
87. § (1) A megyei önkormányzat, továbbá - ha a (2) bekezdés másképp nem rendelkezik - a fővárosi önkormányzat köteles gondoskodni
e) azoknak a sajátos nevelési igényű gyermekeknek, tanulóknak az óvodai, iskolai, kollégiumi ellátásáról, akik a többi gyermekkel, tanulóval nem foglalkoztathatók együtt,
h) az e)-f) pontban meghatározott feladatok, továbbá a gyógytestnevelés feladatainak ellátásához szükséges utazó szakember hálózat működtetéséről.
89. § A közoktatási feladatok zavartalan biztosítása érdekében a fővárosi, megyei önkormányzat a főváros, megye területén működő önkormányzatokkal együttműködési megállapodás megkötését kezdeményezi a közoktatással összefüggő - körzeti jellegű - szolgáltatások megszervezésére, így különösen
a) a tankötelezettség teljesítésével kapcsolatos feladatok (iskolahálózat kialakítása, a kilencedik, tizedik évfolyamon folyó oktatás biztosítása, beiratkozás, áthelyezés, a pedagógiai szakszolgálatok működtetése) ellátására;
b) a nemzeti vagy etnikai kisebbséghez tartozó gyermekek, tanulók, továbbá a sajátos nevelési igényű gyermekek, tanulók óvodai, iskolai ellátásának megoldására;
c) a fejlesztő felkészítéshez szükséges feltételek megteremtésére, az utazó gyógypedagógusi, logopédusi, konduktori hálózat működtetésére;
d) az iskolaváltás biztosítása különbözeti vizsga, illetőleg évfolyamismétlés nélkül azoknak, akiknek az állandó lakóhelyén nem biztosítottak az iskolai nevelés és oktatás feltételei a tankötelezettség végéig;
e) a középiskolai és a szakiskolai felvételi ügyekkel kapcsolatos kérdések rendezésére, sajátos feladatok megoldására;
f) a körzeti szolgáltatást ellátó intézmény (sajátos nevelési igényű gyermekeket, tanulókat fogadó iskola és diákotthon, kollégium, logopédiai intézet stb.) működési (felvételi) körzetének megállapítására, fenntartásához, működtetéséhez szükséges hozzájárulás megállapítására.
91.§ (4) e) tájékoztatja az illetékes szakértői és rehabilitációs bizottságot arról, hogy melyik az az - e törvény 30. §-ának (1)-(2) bekezdésében felsorolt - intézmény, amelyik rendelkezik a sajátos nevelési igényű gyermek, tanuló különleges gondozásának ellátásához szükséges feltételekkel;
114.§ (2) Minden esetben ingyenes a halmozottan hátrányos helyzetű tanuló, a testi, érzékszervi, középsúlyos értelmi fogyatékos és az autista tanuló részére az oktatásban való részvétel és a kollégiumi ellátás, beleértve az első alapfokú művészetoktatásban való részvételt is. Az enyhe értelmi fogyatékos tanuló részére ingyenes egy alapfokú művészetoktatásban való részvétel és a második szakképesítés megszerzése.
121.§ (1) bekezdés 28. sajátos nevelési igényű neveléshez és oktatáshoz szükséges feltételek: a gyermek, tanuló külön óvodai neveléséhez, illetve iskolai neveléséhez és oktatásához, a sajátos nevelési igény típusának és súlyosságának megfelelő gyógypedagógus, konduktor foglalkoztatása, a neveléshez és oktatáshoz szükséges speciális tanterv, tankönyv és más segédletek; magánoktatáshoz, integrált óvodai neveléshez, iskolai neveléshez és oktatáshoz, a fejlesztő felkészítéshez, az illetékes szakértői bizottság által meghatározottak szerinti foglalkozáshoz szükséges szakirányú végzettségű gyógypedagógus foglalkoztatása; a foglalkozásokhoz szükséges speciális tanterv, tankönyv, valamint speciális gyógyászati és technikai eszközök; a gyermek, tanuló részére a szakértői és rehabilitációs bizottság által meghatározott szakmai szolgáltatások biztosítása;
29. sajátos nevelési igényű gyermek, tanuló: az a gyermek, tanuló, aki a szakértői és rehabilitációs bizottság szakvéleménye alapján
a) testi, érzékszervi, értelmi, beszédfogyatékos, autista, több fogyatékosság együttes előfordulása esetén halmozottan fogyatékos, a megismerő funkciók vagy a viselkedés fejlődésének organikus okra visszavezethető tartós és súlyos rendellenességével küzd,
(2) Minden esetben ingyenes a halmozottan hátrányos helyzetű tanuló, a testi, érzékszervi, középsúlyos értelmi fogyatékos és az autista tanuló részére az oktatásban való részvétel és a kollégiumi ellátás, beleértve az első alapfokú művészetoktatásban való részvételt is. Az enyhe értelmi fogyatékos tanuló részére ingyenes egy alapfokú művészetoktatásban való részvétel és a második szakképesítés megszerzése. 

2005. évi CXXXIX. törvény a felsőoktatásról (Ftv)
32.§ (10) Az alap- és mesterszak indításával kapcsolatos dokumentációt, illetve a doktori iskola szabályzatát a rektor megküldi a Magyar Felsőoktatási Akkreditációs Bizottságnak. A képzés akkor indítható, ha azt a Magyar Felsőoktatási Akkreditációs Bizottság szakértői véleményében támogatta, továbbá az indítás tényét a felsőoktatási intézmény a regisztrációs központnak bejelentette. A Magyar Felsőoktatási Akkreditációs Bizottság támogatásának hiányában képzés akkor indítható, ha ahhoz a felsőoktatási intézmény a 106. §-ban meghatározott eljárásban az engedélyt megkapta. A 106.§ (2) bekezdése szerint a felsőoktatási intézmény az alap- és mesterképzés indítása, illetve a kar létesítése előtt beszerzi a Magyar Felsőoktatási Akkreditációs Bizottság szakértői véleményét. Ha a szakértői véleményben foglaltakkal a felsőoktatási intézmény nem ért egyet, a regisztrációs központnál eljárást kezdeményezhet. A regisztrációs központ - a Magyar Felsőoktatási Akkreditációs Bizottság újabb szakértői véleményének beszerzése után - első fokon dönt. A regisztrációs központ a Magyar Felsőoktatási Akkreditációs Bizottság szakértői véleményéhez kötve van, ha az abban foglaltak az elsőfokú eljárást megelőző eljárásban készített szakértői véleménnyel megegyeznek. A regisztrációs központ határozata ellen benyújtott fellebbezést a miniszter bírálja el. A miniszter a Magyar Felsőoktatási Akkreditációs Bizottság szakértői véleményétől eltérhet.

1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról (Gyvtv.)
6. § (1) A gyermeknek joga van a testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését, egészséges felnevelkedését és jólétét biztosító saját családi környezetében történő nevelkedéshez.
(2) A gyermeknek joga van ahhoz, hogy segítséget kapjon a saját családjában történő nevelkedéséhez, személyiségének kibontakoztatásához, a fejlődését veszélyeztető helyzet elhárításához, a társadalomba való beilleszkedéséhez, valamint önálló életvitelének megteremtéséhez.
(3) A fogyatékos, tartósan beteg gyermeknek joga van a fejlődését és személyisége kibontakozását segítő különleges ellátáshoz.
 (5) A gyermeknek joga van emberi méltósága tiszteletben tartásához […]

2/2005. (III.1.) OM rendelet a Sajátos nevelési igényű gyermekek óvodai nevelésének irányelve és a Sajátos nevelési igényű tanulók iskolai oktatásának irányelve kiadásáról
1. számú melléklet a 2/2005. (III. 1.) OM rendelethez
A Sajátos nevelési igényű gyermekek óvodai nevelésének irányelve
1. Általános elvek
1.3. A habilitációs, rehabilitációs ellátás közös elvei
A sajátos nevelési igény kifejezi
a) a gyermek életkori sajátosságainak a fogyatékosság által okozott részleges vagy teljes körű módosulását,
b) a képességek részleges vagy teljes kiesését, fejletlenségét, eltérő ütemű fejleszthetőségét.
Az egészségügyi és pedagógiai habilitációs, rehabilitációs tevékenység olyan teammunkában kialakított és szervezett nevelési folyamatban valósul meg, mely az egyes gyermekek vagy gyermekcsoport igényeitől függő eljárások (időkeret, eszközök, módszerek, terápiák) alkalmazását teszi szükségessé.
A sajátos nevelési igény a szokásos tartalmi és eljárásbeli differenciálástól eltérő, nagyobb mértékű differenciálást, speciális eljárások alkalmazását, illetve kiegészítő fejlesztő, korrekciós, habilitációs, rehabilitációs, valamint terápiás célú pedagógiai eljárások alkalmazását teszi szükségessé.
A nevelés, a fejlesztés feltételeit a közoktatási törvény és az ahhoz kapcsolódó jogszabályok határozzák meg. Az általánosan kötelező feltételeket a jogszabályok több területen módosítják, illetve kiegészítik olyan többletszolgáltatásokkal, amelyeket ki kell alakítani, és hozzáférhetővé kell tenni.
 1.7. A többségi óvodákban megvalósuló - integrált - nevelés, oktatás
A sajátos nevelési igényű gyermekek családi nevelését, a közösségbe való beilleszkedését elősegíti/elősegítheti a többi gyermekkel együtt történő integrált nevelésük. Az együttnevelést vállaló intézmény többet vállal, magasabb értéket kínál a sajátos nevelési igényű gyermeknek, mint részvétet és védettséget.
2. A sajátos nevelési igényű gyermekek sérülésspecifikus fejlesztésének elvei, feladatai az óvodai nevelés során
6. Az autista, autisztikus gyermek
Az autizmus-spektrumzavarok lényege a társas viselkedés, a kommunikációs és sajátos gondolkodási képességek minőségi károsodása, amely jellegzetes viselkedési tünetekben nyilvánul meg. Az autisztikus gyermekre legjellemzőbb a kölcsönösséget igénylő társas viselkedési készségek területén tapasztalható gondolkodási képesség sajátos hiányosságai, a beszéd szintjéhez képest károsodott kölcsönös kommunikáció, a rugalmas viselkedés, a szervezés és kivitelezés képességének minőségi sérülése és az egyenetlen képességprofil.
Az autisztikus kisgyermek lehető legkorábbi diagnózist követő habilitációs terápiája megelőzheti a kóros viselkedés kialakulását, enyhítheti a fejlődés devianciáját. Ennek eredményeként (ha mentális szintje megengedi) óvodába lépéskor már rendelkezhet korlátozott mennyiségű, de célszerűen használt augmentált - vizuálisan segített - kommunikációs eszköztárral. A szociális interakció csecsemőkori szintjét segítséggel használhatja, és a kölcsönösséget igénylő társas viselkedési helyzetekben, illetve környezetében az egyéni fejlesztéshez szükséges viselkedéselemekkel képességeitől függő szinten rendelkezhet.
A korai speciális terápia hiányában ezek lesznek az óvodai fejlesztés fő céljai, kiegészítve a viselkedésproblémák, viselkedés- és gondolkodási készségek terápiájával, szükség esetén a korai elemi készségek kialakításával (szobatisztaság, rágás-evés, önkiszolgálás) fejlesztésének elemeivel.
A jó értelmi képességekkel rendelkező, jól beszélő autisztikus kisgyermekek számára is a kommunikációs, szociális és kognitív habilitációs terápia az óvodai nevelés elsődleges feladata. Ennek érdekében az óvodai nevelés, illetve ideálisan a szülőkkel való együttműködés eredményeképpen az egész ébren töltött idő - különösen a természetes élethelyzetek - használandóak a fejlesztésre. A fejlesztések során szükséges az intenzív, jól strukturált és a meglévő töredékkészségek használata, az egyéni motiváció megteremtése, a speciálisan a gyermek szükségleteihez alkalmazkodó módszerek alkalmazása.
2. számú melléklet a 2/2005. (III. 1.) OM rendelethez
A Sajátos nevelési igényű tanulók iskolai oktatásának irányelve
8. Az autizmus-spektrumzavarokban szenvedő (autisztikus) tanulók iskolai fejlesztésének elvei
8.1. Az autisztikus tanuló
8.1.1. Általános jellemzők
Az autizmus-spektrumzavarok az idegrendszer igen korai, nagy valószínűséggel veleszületett ártalmának, illetve a genetikai, egyéb biológiai és környezeti tényezők együttes hatásának következményei. Az iskoláskor eléréséig - vagy tovább - kezeletlenül maradt fejlődési zavar és szélsőséges viselkedésformák gyógyító és fejlesztő célú ellátása a gyermek növekedésével egyre nehezebbé válhat, bár a nevelhetőség, taníthatóság időszaka belenyúlik a felnőttkorba, így sosem túl késő a fejlesztést elkezdeni. Az autizmus-spektrumzavarok lényege a társas viselkedés, a kommunikációs és sajátos gondolkodási képességek minőségi károsodása, amely jellegzetes viselkedési tünetekben nyilvánul meg.
Az autisztikus tanulóra legjellemzőbb a kölcsönösséget igénylő társas viselkedési készségek területén tapasztalható gondolkodási képesség sajátos hiányosságai, a beszéd szintjéhez képest károsodott kölcsönös kommunikáció, a rugalmas viselkedés szervezés és kivitelezés képességének minőségi sérülése és az egyenetlen képességprofil.
Az alapvető gondolkodási és viselkedési képességek spontán elsajátításához szükséges képesség hiányok egész életen át jellemzően megmaradnak, de a speciális intenzív terápiás és pedagógiai ellátás segítségével jelentős fejlődés érhető el. A hiányzó képességek (deficitek) okozta elsődleges és másodlagos viselkedési tünetek az igen súlyostól a jól ellensúlyozott állapotokban csaknem tünetmentessé fejlődhetnek, változhatnak, és az élet különböző szakaszaiban különböző formákban jelentkezhetnek. Új helyzetben, váratlan események, körülmények hatására felerősödhetnek a típusos tünetek. A tünetek változatossága mellett a tanuló autizmusának súlyossága széles skálán szóródik.

14/1994. (VI. 24.) MKM rendelet a képzési kötelezettségről és a pedagógiai szakszolgálatokról
5.§ (7) A szakértői és rehabilitációs bizottság a jegyző, főjegyző által a közoktatásról szóló törvény 91. §-a (4) bekezdésének e) pontja alapján megküldött adatok alapján jegyzéket készít (a továbbiakban: intézményi jegyzék) azokról az intézményekről, amelyek részt vesznek a gyermek, tanuló különleges gondozásában. A jegyzéket a vizsgálaton megjelent szülő részére megtekintésre át kell adni. A jegyzéket meg kell küldeni a Kormány általános hatáskörű területi államigazgatási szervének.
8.§ (11) A szakértői és rehabilitációs bizottság a gyermek állapotát abban az évben, amelyben ötödik életévét eléri, január-május hónapban felülvizsgálja annak meghatározása céljából, hogy a gyermeknek óvodai nevelésben vagy fejlesztő felkészítésben kell-e részt vennie. A szakértői és rehabilitációs bizottságnak - évente legfeljebb egy alkalommal - el kell végezni a gyermek felülvizsgálatát, amennyiben azt a szülő vagy a korai fejlesztés és gondozás feladataiban részt vevő intézmény kezdeményezi.
10. § (1) Az országos szakértői és rehabilitációs feladatok:
a) a hallás-, értelem- és személyiségvizsgálat,
b) a látás-, értelem- és személyiségvizsgálat,
c) a mozgás-, értelem- és személyiségvizsgálat,
d) a beszéd-, értelem- és személyiségvizsgálat.
(2) A fővárosi, megyei tanulási képességet vizsgáló szakértői és rehabilitációs feladatok:
a) az értelmi fogyatékosság megállapítása vagy kizárása,
b) az autizmus megállapítása vagy kizárása gyermek- és ifjúságpszichiátriai szakorvosi vizsgálat lefolytatásával,
c) a megismerő funkciók vagy a viselkedés fejlődésének - organikus okra visszavezethető vagy vissza nem vezethető - tartós és súlyos rendellenességének megállapítása vagy kizárása gyermek- és ifjúságpszichiátriai szakorvosi vagy gyermekneurológiai szakorvosi vizsgálat lefolytatásával.
12. § (1) A szakértői és rehabilitációs bizottságnál a sajátos nevelési igény fennállásának vizsgálata - ha e rendelet másképp nem rendelkezik - a szülő kérésére, illetve egyetértésével indul.
14. § (1) A szakértői és rehabilitációs bizottság által készített szakértői véleménynek tartalmaznia kell
a) a gyermek, tanuló és szülő nevét, születési idejét, lakóhelyét és tartózkodási helyét,
b) a szakértői vizsgálat rövid leírását, a fogyatékosságra vagy annak kizárására vonatkozó megállapítást, az azt alátámasztó tényeket,
c) a korai fejlesztés és gondozás szükségességét, az ennek keretében nyújtott szolgáltatásokat, valamint azok idejét, a fejlesztéssel kapcsolatos szakmai feladatokat, valamint annak megjelölését, hogy a feladatokat milyen ellátás keretében, mely intézmény biztosítja,
d) annak megállapítását, hogy a gyermek, tanuló csak az e célra létrehozott, a fogyatékosság típusának megfelelő nevelési-oktatási intézményben, osztályban, csoportban vagy a többi gyermekkel, tanulóval közösen is részt vehet az óvodai nevelésben, iskolai nevelésben, oktatásban,
e) annak megállapítását, hogy a fogyatékos tanuló tankötelezettségét kizárólagosan iskolába járással vagy a szülő választása szerint iskolába járással, illetve magántanulóként, illetőleg kizárólagosan magántanulóként teljesítheti,
(3) A szakértői és rehabilitációs bizottság tájékoztatja a szülőt azokról a lehetőségekről, amelyek alapján gyermeke a korai fejlesztésben és gondozásban részt vehet, tankötelezettségének, illetve a fejlesztő felkészítésének eleget tehet. A kijelölt intézményt a szülő választja ki a szakértői és rehabilitációs bizottság által javasolt intézmények közül.
(4) Ha az óvodai nevelés, iskolai nevelés és oktatás a többi gyermekkel, tanulóval azonos óvodai csoportban, iskolai osztályban azért nem szervezhető meg, mert az intézményi jegyzékben nincsen megfelelő óvoda, iskola, a szakértői és rehabilitációs bizottság szakvéleményét megküldi a gyermek, tanuló lakóhelye, ennek hiányában tartózkodási helye szerint illetékes községi, városi, megyei jogú városi, fővárosi kerületi önkormányzat polgármesterének. A polgármester intézkedik, hogy a megfelelő nevelési-oktatási intézmény rendelkezésére álljon, továbbá szükség esetén megkeresi a fővárosi, megyei főjegyzőt, hogy biztosítsa - a közoktatási törvény 88. §-ának (1) bekezdésében szabályozott megyei, fővárosi fejlesztési tervben foglaltak szerint - az utazó szakember hálózatból a szükséges gyógypedagógust (terapeutát) vagy más szakembert. A polgármester harminc napon belül tájékoztatja intézkedéséről a szakértői és rehabilitációs bizottságot.

2. Melléklet: Lábjegyzet
1  Autizmus Alapítvány
2  „Középtávú intézményrendszer-koncepció az autizmussal élő személyek rehabilitációjában”
3  ,,Autisták pedagógiai fejlesztése” alapozó tanfolyam, valamint az ,,Autizmussal élő gyermekek szociális és kommunikációs készségének fejlesztése” kommunikációs-szociális haladó tanfolyam.
4  Lásd: Melléklet
5  Lásd: Melléklet
6  Lásd: Melléklet
7  Lásd: Melléklet
8  Egy a Hivatalhoz fordult édesanya leveléből
9  Bognár Virág: Az autizmussal diagnosztizált népesség az egészségügyi és a közoktatási rendszerben Összefoglaló kutatási jelentés, Budapest, 2009. június Kézirat Kiss Márta: Országos Autizmus Kutatás Kutatási Jelentés, Budapest, 2009. augusztus 4. Kézirat
10 Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): Emberi jogok. Osiris Kiadó, Budapest 2003. 268-269.o.
11 OBH 2057/2008. sz. jelentés
12 a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény
13 23/1990. (X.31.) AB határozat
14 AJB 1989/2009. sz. jelentés
15 IV. 2. ,,Meg kell alkotni a kora - gyermekkori diagnosztika és fejlesztés működtetésének a meglévő ellátórendszerek összehangolására alapozott szabályait és a rendszer felállításához szükséges ütemtervet”
IV. 3. ,,El kell készíteni az autizmussal élő személyek komplex (foglalkoztatási, szociális és pedagógiai) rehabilitációjára, valamint az autizmus diagnosztizálására alkalmas intézményrendszer koncepcióját.”
16 I. 3. ,, Bővíteni kell a sajátos nevelési igényű tanulókat befogadó+ közoktatási intézmények körét. Biztosítva az egyéni tanulási igényekhez jobban alkalmazkodó módszerek alkalmazását. A gyógypedagógiai nevelésben – oktatásban részt vevő iskolákat fel kell készíteni a sajátos nevelési igényű gyermekek oktatásával kapcsolatos módszertani feladatok ellátására.”
I. 5. ,, A tanító- és tanárképző intézményekben elérhetővé kell tenni az integrált oktatási formák, a fogyatékos gyermekekkel való kommunikációs és oktatási módszerek elsajátításának lehetőségét. ”