Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 1109/2009. számú ügyben

Előadó: dr. Halász Zsolt
Az eljárás megindulása
A panaszos beadványában az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága eljárása miatt fordult hivatalomhoz. Beadványában sérelmezte, hogy az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága megismételt adóellenőrzését nem szabályosan indította meg vele szemben, továbbá az ellenőrzés során mulasztási bírság kilátásba helyezésével akarja nyilatkozattételre kényszeríteni.
A panasz alapján felmerült a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, és az ebből levezethető tisztességes eljáráshoz való jog sérelmének, illetve a sérelem bekövetkezése közvetlen veszélyének gyanúja.
Tekintettel arra, hogy a panaszos az ügy valamennyi dokumentumát rendelkezésemre bocsátotta, az adóhatóságot nem tartottam szükségesnek megkeresni az ügyben.

A megállapított tényállás
Az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága személyi jövedelemadó és más adónemek tekintetében adóellenőrzést folytatott, amelynek során 3.141.000 forint adókülönbözetet állapított meg, amelyből 3.103.369 forint adóhiánynak minősül (Határozat száma: 1474173870).
A panaszos az elsőfokú határozatot megfellebbezte, de az APEH Hatósági főosztálya az elsőfokú határozatot helybenhagyta (Határozat száma: 8529840932). A panaszos e határozat ellen felügyeleti intézkedés iránti kérelmet terjesztett elő. 
Az APEH elnöke 2008. április 18-án a másodfokú határozatot megsemmisítette (határozat száma: 1559934349), az elsőfokú adóhatóságot új eljárásra utasította. 
Az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága 2008. június 5-én kelt levelében az adózót személyesen értesítette az új ellenőrzés megindításáról.
A panaszos – képviselője útján – 2008. június 23-án észrevételt terjesztett elő. Ebben azt kifogásolta, hogy az új eljárás megindítására a másodfokú adóhatóság nem kézbesített határozata alapján került sor. A panaszos szerint, mivel a határozatot nem kézbesítették, az nem is válhatott jogerőssé. Jogerő hiányában pedig nem alkalmas arra, hogy új eljárás alapjául szolgáljon. E határozat az adózó képviselőjéhez 2008. július 21-é érkezett meg. 
Az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága 2008. július 14-én kelt levelében az adózót – képviselője útján – ügyfélként személyes megjelenésre idézte.
A panaszos 2008. július 28-án újabb észrevételt terjesztett elő. Ebben egyrészt azt kifogásolta, hogy az idézés a felügyeleti intézkedés keretében meghozott másodfokú határozat kézbesítése (2008. július 21.) előtt történt, így álláspontja szerint az adóhatóság jogszerűtlenül intézkedett és bocsátotta ki az idézést 2008. július 14-én. Emellett kifogásolta azt is, hogy a Ket. azon rendelkezése ellenére, miszerint a személyes megjelenésre szóló idézés kézbesítése nem a képviselő, hanem a megidézett részére történik, képviselőjének egyidejű értesítésével, az adóhatóság az idézést csak a képviselője részére küldte meg.
Az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága az eljáró adóellenőrök részére 2008. augusztus 1-jén módosított (új) megbízólevelet és vizsgálati programot adott ki az új eljárásra utasított vizsgálat lefolytatásához. 
Az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága 2008. augusztus 4-én kelt de 2008. augusztus 26-án érkezett levelében tájékoztatta a panaszos ügyvédjét a panaszos személyes idézéséről. A panaszos ügyvédje az idézés kézhezvételének késedelme okán új megjelenési időpont biztosítását kérte az adóhatóságtól. Az adóhatóság 2008. szeptember 8-án kelt, és az ügyvéd által szeptember 29-én kézhez vett levelében 2008. október 7-re idézte a panaszost.
Az adóhatóság 2008. október 7-én a panaszost ügyfélként nyilatkoztatta. A jegyzőkönyvben az adóhatóság tájékoztatta, hogy a Ket. 51. § (1) bekezdése alapján nem köteles nyilatkozatot tenni. Amennyiben él a nyilatkozattétel megtagadásának jogával, azaz nem nyilatkozik, vagy a kért adatot nem közli, a hatóság a rendelkezésére álló adatok alapján dönt. 
A panaszos 2008. október 20-án ismételten észrevételt nyújtott be. Ebben felvetette, hogy amennyiben az adóhatóság becslést kíván alkalmazni, akkor előbb bizonyítsa, hogy a becslés alkalmazásának feltételei fennállnak. A panaszos észrevételében közölte az adóhatósággal, hogy akkor kíván élni a nyilatkozattétel jogával, ha az adóhatóság bizonyította a becslés szükségességét és jogszerűségét. 
Az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága 2008. december 3-án kelt válaszában arról tájékoztatta a panaszost, hogy az adóhatóság a panaszos számára feltett kérdésekkel az Art. 97. § (4) bekezdésében előírt tényállás-tisztázási kötelezettségének kívánt eleget tenni. Utalt az Art. 97. § (5) bekezdésére, és kiemelte, hogy e rendelkezés a bizonyítási eszközök és bizonyítékok között megjelöli az adózó, és képviselője nyilatkozatát. 
Az Art. 97. § (5) bekezdése a pontosan úgy szól, hogy „bizonyítási eszközök és bizonyítékok különösen: az irat, a szakértői vélemény, az adózó, képviselője, alkalmazottja, illetőleg más adózó nyilatkozata, a tanúvallomás, a helyszíni szemle, a próbavásárlás, a próbagyártás, a helyszíni leltározás, más adózók adatai, az elrendelt kapcsolódó vizsgálatok megállapításai, az adatszolgáltatás tartalma, más hatóság nyilvántartásából származó adat”.
Utalt az Art. 98. § (1) d) pontjára akként, hogy „az adóellenőrnek joga, hogy az ellenőrzés során az adózótól, képviselőjétől nyilatkozatot kérjen”.
Az Art. 98. § (1) d) pontja azonban pontosan akként rendelkezik, hogy „az adóellenőr az ellenőrzés során (…) az adózótól, képviselőjétől, alkalmazottjától felvilágosítást, más személyektől nyilatkozatot kérhet”.
Végül utalt az Art. 99. §-ára is, amely az adózó együttműködési kötelezettségét írja elő.
Az adóhatóság levelében ezt követően tájékoztatta az adózót a nyilatkozattétel, illetve annak megtagadásának Ket. alapján fennálló jogáról. Ennek ellenére a levél utolsó bekezdésében arra kérte az adózót, hogy a feltett kérdésekre 8 napon belül nyilatkozzon, és egyúttal arról is tájékoztatta, hogy a nyilatkozattétel elmulasztása esetén az Art. 172. § (1) bekezdés i) pontja alapján magánszemély adózó 200.000, más adózó 500.000 forint mulasztási bírsággal sújtható. Tájékoztatta a panaszost arról is, hogy a nyilatkozattétel elmulasztása esetén az Art. 108. § (3) bekezdése alapján a becslés is alkalmazható.
Az Art. 172. § (1) bekezdés i) pontja szerint a magánszemély adózó 200 ezer forintig, más adózó 500 ezer forintig terjedő mulasztási bírsággal sújtható, ha a nyilatkozattételt elmulasztja, a tanúvallomást jogosulatlanul megtagadja.
Az Art. 108. (3) d) pontja alapján becslés alkalmazható, ha a magánszemély valótlan, hiányos bevallást vagy nyilatkozatot tett, vagy a nyilatkozattételt elmulasztotta.
A panaszos 2008. december 18-án kelt észrevételében felhívta az adóhatóság figyelmét arra, hogy az adózó saját ügyében nem kötelezhető az Art. alapján nyilatkozattételre, így a kilátásba helyezett szankciók alkalmazásának nincs helye a nyilatkozattétel elmulasztása esetén.
A panaszban foglaltak szerint az alapvető sérelmet az okozza, hogy az adóhatóság olyan nyilatkozat elmulasztása esetére helyezte kilátásba mulasztási bírság és becslés alkalmazását, amely neki nem kötelezettsége, hanem joga. 
E kérdés tekintetében azért nem tartottam szükségesnek az adóhatóság megkeresését, mert többek között ugyanezen kérdés tekintetében az elmúlt évben, az OBH 5321/2007. számú ügyben már tájékoztatást kértem az APEH–től. 
A kérdésem akkor arra vonatkozott, hogy az adózó együttműködési kötelezettsége (a vagyonosodási vizsgálatok során) és az ügyfél (adózó) nyilatkozat megtagadására vonatkozó joga (a Ket. 51. § (1) bekezdése alapján) miként egyeztethető össze egymással? 
Az APEH elnöke válaszában arról tájékoztatott, adózói (ügyféli) nyilatkozattételre a Ket. 51. §-a, illetve az Art. a 97. § (4)-(5) bekezdései, továbbá 98. § (1) bekezdés d) pontja alapján kerül sor.
Az adóhatóság az ellenőrzések során az adózók nyilatkozattétele alkalmával formanyomtatványt használ, melyben többek között tájékoztatást kap arról, hogy a Két. 51. § (1) bekezdése alapján nem köteles nyilatkozatot tenni, ez esetben azonban az adóhatóság a rendelkezésre álló adatok alapján dönt.
Tény ugyanakkor, hogy az Art. 99. § (1) bekezdése előírja az adózónak az ellenőrzés során való együttműködését.
Az együttműködési kötelezettség azonban nem annullálja az adózó nyilatkozat megtagadási jogát, következményeit azonban az adózónak viselni kell, mégpedig úgy, hogy amennyiben az adózó a nyilatkozattétellel kapcsolatos jogaival, illetve a megtagadás jogkövetkezményével kapcsolatos tájékoztatást megkapta, és ennek ellenére nyilatkozatot nem tesz, nem terjeszt elő bizonyítékot, akkor annak jogkövetkezményeként viselnie kell, hogy az adott kérdéskörben az adóhatóság a rendelkezésre álló adatok alapján — bizonyítékok szabad mérlegelésének elve alapján – dönt. Azaz a nyilatkozat megtagadásával az adózó maga zárja ki annak lehetőségét, hogy egy esetlegesen javára szóló körülményt az adóhatóság figyelembe vehessen.
Az APEH elnöke az OBH 5321/2007. számú jelentésemre adott válaszában megerősítette ezen álláspontját: „nem osztom a jelentés azon következtetését, hogy az adózótól nem kérhető önkéntes nyilatkozat az adóköteles és adómentes bevételeire és kiadásairól. Az viszont kétségtelen, hogy ezen nyilatkozatra nem kötelezhető az adózó, ezt az adóhatóság nem is teszi meg”.

Érintett alkotmányos jogok, kötelezettségek
– a jogállamiság elvéből következő jogbiztonság követelménye (Alkotmány 2. § (1) „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”),
– a jogállamiság elvéből következő tisztességes eljáráshoz való jog (Alkotmány 2. § (1) „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”),
– a közteherviselés kötelezettsége (Alkotmány 70/I. § „Minden természetes személy, jogi személy és jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet köteles jövedelmi és vagyoni viszonyainak megfelelően a közterhekhez hozzájárulni.”)

A vizsgálat megállapításai
1. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv. 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Tekintettel arra, hogy az ügyben eljáró Adó- és Pénzügyi Ellenőrzési Hivatal az Obtv. 29. § (1) a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szerv, így eljárásának vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján egyértelműen ombudsmani hatáskörbe tartozik. 
Az adóhatóság sérelmezett eljárása jelentésem kiadása idején még nem zárult le. Az eljárás egésze tekintetében ezért és azon elemei tekintetében, amelyek jogorvoslat keretében felülbírálhatók megállapítást nem is teszek.
Vizsgálatom és jelentésem kizárólag a sérelmezett eljárás azon elemére vonatkozik, amely már teljesedésbe ment és jogorvoslat keretében nem felülbírálható: APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága 2734209588 számú, Székesfehérváron, 2008. december 3-án kelt levelére.
Abban az esetben, ha a panaszos úgy gondolja, hogy a folyamatban lévő eljárást jogszerűtlenül indították újra, ezt a rendes jogorvoslat keretében kifogásolhatja.

2. A jogállamiság és az abból következő tisztességes eljárás
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam (…) kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. (9/1992. (I. 30.) AB határozat) 
A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. (6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat)
Az Alkotmánybíróság értelmezésében jogbizonytalanságot teremt, ha a közigazgatási szerv az állampolgárokat a jogszabály túlbuzgóságból vagy hibás értelmezésből eredő indokolatlan zaklatásnak teszi ki. (49/1995. (VI. 30.) AB határozat)
Álláspontom szerint a jogállamiság és az abból fakadó tisztességes eljárás követelményének nem csak a szabályozási szinten, hanem a közigazgatási szervek mindennapi gyakorlatában is folyamatosan érvényesülnie kell.

3. Az ügy érdeme tekintetében
3.1 A vonatkozó szabályozás
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény
51. § (1) Az ügyfélnek joga van ahhoz, hogy az eljárás során írásban vagy szóban nyilatkozatot tegyen, vagy a nyilatkozattételt megtagadja. Ha az ügyfél a hatóság felhívására nem nyilatkozik, a hatóság a rendelkezésre álló adatok alapján dönt vagy a 31. § (2) bekezdése alapján megszünteti az eljárást.
(2) Ha a tényállás tisztázása azt szükségessé teszi, a hatóság az ügyfelet a kérelmére indult eljárásban nyilatkozattételre hívhatja fel, melyben közli a nyilatkozattétel elmaradásának következményeit.
(3) Törvény vagy kormányrendelet kötelezővé teheti, hogy az ügyfél a hivatalból folytatott eljárásban a hatóság erre irányuló felhívására közölje az érdemi döntéshez szükséges adatokat, és jogkövetkezményeket állapíthat meg az adatszolgáltatási kötelezettség elmulasztása vagy valótlan adatok közlése esetére. Személyes adat tekintetében az ügyfelet nyilatkozattételre, adatszolgáltatásra csak törvényi felhatalmazás alapján lehet kötelezni.
(6) Az ügyfél vagy képviselője, ha más tudomása ellenére az ügy szempontjából jelentős valótlan tényt állít, illetve a (3) bekezdés szerinti kötelező adatszolgáltatás körébe tartozó nyilatkozatában az ügy szempontjából jelentős tényt az (5) bekezdésben foglalt ok hiányában elhallgat, eljárási bírsággal sújtható.
(7) Az ügyintéző köteles az ügyfelet meghallgatása előtt a szükséges tájékoztatással ellátni, továbbá jogaira és kötelességeire figyelmeztetni.

Az adózás rendjéről szóló 2003. évi XCII. törvény
48. § (1) Az adóhatóság az adózót - a vele szerződéses kapcsolatban állt vagy álló adózók adókötelezettségének, adóalapjának, adókedvezményének, adójának vagy költségvetési támogatásának megállapítása, illetve ellenőrzése érdekében, az adóhatóság törvényben meghatározott eljárásának lefolytatásához - felhívásban nyilatkozattételre kötelezheti az általa ismert, illetve nyilvántartásában szereplő adatról, tényről, körülményről.
91. § (1) Az állami adóhatóság a bevallásban közölt adatok kiegészítésére hívhatja fel azokat a magánszemélyeket, akiknek a bevallott jövedelme egymást követő két éves bevallási időszak tekintetében sem éri el a mindenkori minimálbért.
(2) A felhívás alapján a magánszemély az adóévben szerzett összes jövedelem (bevétel) felhasználásáról (kiadásáról, ráfordításáról, befektetéséről), továbbá annak forrásairól nyilatkozatot tesz.
97. § (4) Az ellenőrzés során a tényállást az adóhatóság köteles tisztázni és bizonyítani, kivéve, ha törvény a bizonyítást az adózó kötelezettségévé teszi.
(5) Bizonyítási eszközök és bizonyítékok különösen: az irat, a szakértői vélemény, az adózó, képviselője, alkalmazottja, illetőleg más adózó nyilatkozata, a tanúvallomás, a helyszíni szemle, a próbavásárlás, a próbagyártás, a helyszíni leltározás, más adózók adatai, az elrendelt kapcsolódó vizsgálatok megállapításai, az adatszolgáltatás tartalma, más hatóság nyilvántartásából származó adat.
(6) Az adóhatóság a tényállás tisztázása során az adózó javára szolgáló tényeket is köteles feltárni. A nem bizonyított tény, körülmény - a becslési eljárás kivételével - az adózó terhére nem értékelhető.
98. § (1) Az adóellenőr az ellenőrzés során
d) az adózótól, képviselőjétől, alkalmazottjától felvilágosítást, más személyektől nyilatkozatot kérhet,
99. § (1) Az adózó köteles az adóhatósággal az ellenőrzés során együttműködni, az ellenőrzés feltételeit a helyszíni ellenőrzés alkalmával biztosítani.
108. § (1) A becslés olyan bizonyítási módszer, amely a törvényeknek megfelelő, a valós adó, illetve költségvetési támogatás alapját valószínűsíti.
(2) Az adóhatóság bizonyítja, hogy a becslés alkalmazásának a feltételei fennállnak, továbbá azt, hogy a becslés alapjául szolgáló adatok, tények, körülmények, valamint a becslés során alkalmazott módszerek az adó alapját valószínűsítik.
(3) Becslés alkalmazható
a) a vagyonszerzési illeték alapjának megállapításánál,
b) ha az adó, illetve a költségvetési támogatás alapja nem állapítható meg,
c) ha az adóhatóság rendelkezésére álló, azok száma vagy tartalma miatt jelentősnek tekinthető adat, tény, körülmény alapján alaposan feltételezhető, hogy az adózó iratai nem alkalmasak a valós adó, illetve költségvetési támogatás alapjának megállapítására, vagy
d) ha a magánszemély valótlan, hiányos bevallást vagy nyilatkozatot tett, vagy a nyilatkozattételt elmulasztotta,
e) ha az e törvény 91/A. §-a szerint megkezdett ellenőrzés során az adóhatóság által kétségbe vont gazdasági események valódiságát és megtörténtét, illetőleg azt, hogy a költségek (ráfordítások) ténylegesen a vállalkozás érdekében merültek fel, az adózó jelentős számban és mértékben nem tudja bizonyítani.
(4) A (3) bekezdés c) pontja alkalmazásában jelentősnek tekinthető adat, tény, körülmény különösen a számla (egyszerűsített számla), nyugtaadási kötelezettség adóéven belüli ismételt elmulasztása, igazolatlan eredetű áru forgalmazása, be nem jelentett alkalmazott foglalkoztatása, továbbá az adózó tevékenységével, eredményével összefüggő iratok, nyilatkozatok és az adott tevékenységre vonatkozóan szakértők által kidolgozott jövedelmezőségi, élőmunka- és anyagszükségleti mutatók, standardok közötti lényeges eltérés. A becslésnél az adóalap megállapítása szempontjából lényeges, rendelkezésre álló tényeket, körülményeket, bizonyítékokat, nyilatkozatokat kell figyelembe venni és együttesen értékelni.
(5) A bevétel vagy a kiadások egy részének ismeretében az adóalap valószínűsíthető bizonylatok, adatok, nyilatkozatok beszerzésével, szemlével, próbagyártással, leltározással és más megfelelő módszerrel.
(6) Becsléssel kell megállapítani az adóalapot akkor is, ha az adóalap megállapítására az (5) bekezdés szerint azért nincs mód, mert sem a bevételekről, sem a kiadásokról adatok, iratok, más bizonyítékok nem állnak az adóhatóság rendelkezésére, és ezek hiánya nem az adózó érdekkörén kívül eső okra vezethető vissza. A becslésnél az adóalapot az adóhatóság az eset körülményeire tekintettel valószínűsíti. Ennek során az azonos időszakban hasonló tevékenységet, hasonló körülmények között folytató adózók - magánszemély adózó esetében a munkaviszony keretében hasonló tevékenységet, hasonló körülmények között végzők - kereseti, jövedelmi viszonyait figyelembe kell venni.
172. § (1) A magánszemély adózó 200 ezer forintig, más adózó 500 ezer forintig terjedő mulasztási bírsággal sújtható, ha
i) a nyilatkozattételt elmulasztja, a tanúvallomást jogosulatlanul megtagadja.

3.2 Az adóhatóság nyilatkozattételre felszólító levele
Az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága 2734209588 számú, Székesfehérváron, 2008. december 3-án kelt levelében a panaszost nyilatkozattételre kérte és kérését nyomatékosítandó mulasztási bírság, valamint adóbecslés alkalmazásának lehetőségéről tájékoztatta.
Az Art. és a Ket. szabályozásában az ügyfél, illetve az adózó nyilatkozata jogként és kötelezettségként is megjelenik. A Ket. 51. §-a értelmében az ügyfél nyilatkozata egyértelműen jog és nem kötelezettség. A nyilatkozattételt bármikor megtagadhatja, ebben az esetben az eljáró hatóság a rendelkezésére álló egyéb adatok, bizonyítékok alapján dönt. 
Az Art. alapján az adózó magára nézve főszabályként nyilatkozattételre nem kötelezhető. Nyilatkozattételre az adózó csak az Art. 48. §- és 91. §-a alapján kötelezhető (a vele szerződéses kapcsolatban állt vagy álló adózók adókötelezettségének, megállapítása, illetve ellenőrzése érdekében; valamint akkor, ha a magánszemély bevallott jövedelme egymást követő két éves bevallási időszak tekintetében sem éri el a mindenkori minimálbért).
Az Art. 108. § (3) bekezdés d) pont szerinti becslés alkalmazására, valamint a 172. § (1) bekezdés d) pont szerinti mulasztási bírság nem minden nyilatkozattétel elmulasztáskor, vagy megtagadáskor alkalmazható, hanem csak akkor, ha az érintett adózó az Art. alapján nyilatkozattételre köteles.
Minden egyéb esetben – így saját ügyében, saját magára nézve – az adózótól az 98. § (1) bekezdés d) pont első fordulata alapján csak felvilágosítás kérhető.
Mindezek alapján nem minősül az együttműködési kötelezettség megtagadásának, ha az adózó saját ügyében a kért dokumentumait, bizonylatait az adóhatóság számára átadja, de azokat külön nyilatkozattal kommentálni nem kívánja. Együttműködési kötelezettségét az adózó tipikusan csak akkor sérti meg, ha az idézésére nem jelenik meg, dokumentumait, bizonylatait nem bocsátja az adóhatóság rendelkezésére, illetve kizárólag az Art. 48. és 91. §-ában foglalt esetekben elmulasztja a nyilatkozattételt.
Álláspontom szerint az APEH Közép-dunántúli Regionális Igazgatósága a tisztességes eljáráshoz való joggal összefüggő visszásságot okozott, amikor mulasztási bírság és becslés kilátásba helyezésével akarta elérni, hogy a panaszos nyilatkozattétel keretében válaszoljon kérdéseire. A visszásság bekövetkezése szempontjából irreleváns, hogy a szankciók alkalmazására végül sor került-e vagy sem.

Intézkedéseim
A feltárt visszásság jövőbeni elkerülése érdekében, az Obtv. 21. §-a alapján kezdeményezem az APEH elnökénél, hogy kísérje figyelemmel a szóban forgó adóellenőrzés lefolytatását, és hívja fel minden munkatársának figyelmét arra, hogy a nyilatkozattétel saját magára vonatkozóan az adózónak joga és nem kötelessége, ilyen esetben a nyilatkozattétel megtagadása esetén szankció nem alkalmazható és kilátásba sem helyezhető.

Budapest, 2009. február 27.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.