Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 5914/2008. számú ügyben

Előadó: dr. Győrffy Zsuzsanna
A vizsgálat megindítása
A cselekvőképességet kizáró gondnokság alatt álló panaszos óvodáskorú gyermekével való kapcsolattartása szabályozása, továbbá hivatásos gondnokával kapcsolatos problémái rendezéséhez kérte a segítségemet. A panaszos tájékoztatott arról, hogy gyermekét Szeged Megyei Jogú Város Gyámhivatala (gyámhivatal) 2006-ban ideiglenes hatállyal az anyai nagyszülő gondozásába helyezte. Sérelmezte, hogy 2007. év végétől több alkalommal kérte a gyámhivataltól a gyermekével való kapcsolattartás szabályozást, érdemi döntés az ügyben panasza hivatalomhoz való benyújtásáig (2008. november 10.) azonban nem született. A panaszos véleménye szerint hivatásos gondnoka ügyei intézésében nincs segítségére, a kapcsolattartás szabályozására vonatkozó kérelmét sem támogatja.
A beadványban foglaltakkal kapcsolatban felmerült a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő jog sérelmének gyanúja, ezért az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (1) bekezdésében kapott felhatalmazás alapján vizsgálatot indítottam. 
Az ügy teljes körű feltárása érdekében a gyámhivatal vezetőjétől tájékoztatást és az ügyben keletkezett dokumentumok másolatának rendelkezésemre bocsátását kértem.

Az érintett alkotmányos jog
– A jogállamiságból eredő jogbiztonsághoz, ezen belül a tisztességes eljáráshoz fűződő jog "A Magyar Köztárság független, demokratikus jogállam." [Alkotmány 2. § (1)]

Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról (Obtv.)
2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)
1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.)
1997. évi XXXI. törvény a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról
149/1997. (IX. 10.) Korm. Rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.) 

A megállapított tényállás
A rendelkezésemre álló dokumentumok alapján a következő tényállás rögzíthető. A panaszos gyermeke 2002. március 26-án született. Családi jogállását a gyámhivatal 2005. június 6-án jogerőre emelkedett 32134-5/05. számú határozatával – az anya kérésének megfelelően – képzelt apa adatainak megállapításával rendezte.
Az anyai nagyszülő 2006. év végén Szeged Megyei Jogú Város jegyzőjénél (gyámhatóság) kérte a gyermek ideiglenes hatályú gondozásba helyezését. A gyámhatóság az eljárás során megállapította, hogy az ismeretlen apától származó gyermeket a nagyszülő és az anya születésétől kezdve közösen nevelték. Az anya 2006 októberében élettársi kapcsolatot létesített, albérletbe költözött, gyermekét a nagyszülő gondozásában hagyta. Az anyáról készült pszichiátriai vélemény szerint cselekvőképességet érintő gondnokság alá helyezése tárgyában a keresetindítás indokolt volt.
Minderre tekintettel a gyermeket a gyámhivatal a 89732-5/2006. számú, 2006. december 6-án kelt határozatával ideiglenes hatállyal a nagyszülőhöz helyezte. A panaszos 2007 januárjában házasságot kötött élettársával. A szakorvosi vélemény alapján a panaszos édesanyja pert indított lánya gondnokság alá helyezése tárgyában. A Csongrád Megyei Bíróság 2007. május 31-én kelt, 2.Pf.20.963/2007. számú jogerős döntése a panaszos cselekvőképességet kizáró gondnokság alá  helyezte. Tekintettel arra, hogy a panaszos édesanyja a gondnoki tisztséget nem vállalta, férje gondnokául rendelése ellen pedig a panaszos tiltakozott, a gyámhivatal részére hivatásos gondnokot rendelt.
A kapott tájékoztatás és a csatolt dokumentumok alapján megállapítható, hogy a gondnok az éves rendes számadási és jelentési kötelezettségének eleget tett, a panaszos rokkantsági nyugellátásból származó jövedelmét havonta két részletben átadja a gondnokoltnak. A gondnok tevékenységével összefüggő jelzés, panasz a hatósághoz nem érkezett, felmentésére, elmozdítására okot adó körülmény nem merült fel, erre irányuló kérelmet a panaszos nem terjesztett elő. A gyermek ideiglenes hatályú elhelyezését felülvizsgáló gyámhivatal 01/49772-9/2007. számú, 2007. augusztus 21-én kelt határozatával a panaszos gyermekének gyámjául – az anya és a nagyszülő kérésének megfelelően – az anyai nagyszülőt rendelte.
A panaszos 2007. november 26-án a gyámhivatalnál a gyermekével való kapcsolattartás szabályozását kérte. Elmondta, hogy a közöttük lévő rossz viszony miatt a nagyszülő nem engedi, hogy gyermekét otthonában látogassa, ezért kislányával heti rendszerességgel az óvodában tart kapcsolatot. Az anya – az óvodai látogatás további fenntartása mellett – kérte, hogy a hatósági döntés a gyermek elvitelét is magában foglaló kapcsolattartást is tegye lehetővé. A kapcsolattartás idejét kéthetente négyórányi időtartamban kérte szabályozni, helyszínéül a gyermek dédanyjának lakóhelyét, illetőleg szabadidő eltöltésére alkalmas helyeket (vadaspark, játszótér, gyorsétterem) nevezett meg. 
A nagyszülőt a gyámhivatal 2007. november 28-án nyilatkoztatta.  A nagyszülő elmondta előfordult, hogy a lánya és a közötte zajló vita tettlegességig fajult, ezért lányát a lakásába nem engedi be. Tájékoztatta az ügyintézőt arról is, a dédnagyszülő ápolásra szorul, az anya férjének a kislánnyal nincs kapcsolata. Véleménye szerint lánya labilis pszichés állapota miatt segítséget igényel. A nagyszülő az anyai kapcsolattartást a gyermek érdekében állónak tartotta, az óvodában történő találkozást támogatta, a felügyelet nélküli kapcsolattartást azonban ellenezte.  
Az anya 2007. december 12-én idézés nélkül megjelent a gyámhivatalban. Jegyzőkönyvbe foglalt nyilatkozata szerint az elmúlt hét szombatján férjével meglátogatták a kislányt. A nagyszülővel megállapodtak abban, hogy a jövőben a gyermekkel előzetes telefoni egyeztetés után a nagyszülő lakásán tarthat kapcsolatot. A panaszos mindezek mellett továbbra is kérte a kapcsolattartás elvitel jogával való szabályozását. 
A hivatásos gondnokot a gyámhivatal 2008, január 21-én meghallgatta. A gondnok az anya kérelmét támogatta, a kapcsolattartás szabályozását – felügyelet mellett – a családsegítő szolgálathoz – javasolta. A rendelkezésemre álló dokumentumok tanúsága szerint a gyámhivatal ezt követően más eljárási cselekményt nem végzett, a kérelemről érdemben nem döntött. A panaszos ezt követően 2008. június 2-án idézés nélkül megjelent a gyámhivatalban és elmondta, hogy gyermekét – férjével együtt – változatlanul, heti rendszerséggel látogatja az óvodában. A közelmúltban értesültek a gyermekjóléti szolgálatnál való kapcsolattartási lehetőséről, amit az anya elfogadhatónak tartott. A jegyzőkönyv felvételén kívül a hatóság eljárási cselekményt nem végzett. A gyámhivatal a kapcsolattartás szabályozása tárgyában indult eljárásról 2008. november 17-én tájékoztatta az gyermek óvodáját, egyúttal véleményt kért a gyermek és az anya kapcsolatáról.
A kapott vélemény szerint az anya havonta 2-3 alkalommal 1-1½ órát tölt gyermekével. Az óvodába férjével együtt érkezik, a csoportszobába – az óvónők kérésére – egyedül megy be, férje az udvaron megvárja. Az anya barátságos, nyugodt, szívesen játszik gyermekével, minden alkalommal ajándékkal kedveskedik neki. A kislány természetességgel fogadja édesanyját, a látogatás végéig mellette marad, ölébe kéredzkedik. Az óvónő hangsúlyozta a gyermek ragaszkodását az őt nevelő nagyszülőhöz is.
A gyámhivatal Szeged Kistérség Többcélú Társulása Humán Szolgáltató Központ Gyermekjóléti Központjának (gyermekjóléti központ) 2008. november 26-án megküldte a szülővel, a nagyszülővel és a hivatásos gondnokkal korábban felvett jegyzőkönyveket, továbbá az óvodai véleményt. A kapcsolattartás gyermek érdekét szolgáló szabályozása elősegítésére a gyermek pszichológiai vizsgálatát kérte.
Ugyanezen a napon az ügyintéző ismételten meghallgatta a hivatásos gondnokot, aki változatlanul az anya felügyelet melletti kapcsolattartását támogatta. 
A gyámhivatal a nagyszülőt december 16-ára idézte. A nagyszülő nyilatkozott arról, hogy lányát továbbra sem kívánja otthonában fogadni. Az anyai kapcsolattartás szabályozását – egy évvel korábbi véleményét megismételve – a gyermek érdekében állónak tartotta, álláspontja szerint arra a gyermekjóléti szolgálat kapcsolattartó helyisége lenne a legmegfelelőbb. A kislány kapcsolattartás helyszínére történő elvitelét vállalta. A szakértői vélemény – egyelőre – ugyancsak a gyermekjóléti szolgálat kapcsolatügyeleti munkatársainak közreműködésével segített rendszeres kapcsolattartásra tett javaslatot. 
A gyámhivatal 01/13181-7/2008. számú, 2008. december 16-án kelt határozatával szabályozta a kapcsolattartást. E szerint az anya minden páros hét csütörtök délután 14 órától 16 óráig a gyermekjóléti központ kapcsolattartó helyiségében felügyelet mellett találkozhat gyermekével. A határozat 2009. január 23-án jogerőre emelkedett.

A vizsgálat megállapításai 
1. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa számára feladat- és hatáskört, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Tekintettel arra, hogy a gyámhivatal az Obtv. 29. § (1) a) pontja szerinti közigazgatási feladatot ellátó szerv, így eljárásának vizsgálata az Obtv. 16. §-a alapján egyértelműen ombudsmani hatáskörbe tartozik. 

2. Az érintett alkotmányos jog tekintetében
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam (…) kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák. Csak formalizált eljárás szabályainak követésével keletkezhet érvényes jogszabály, csak az eljárási normák betartásával működnek alkotmányosan a jogintézmények. (9/1992. (I. 30.) AB határozat)
Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. (75/1995. (XI. 21.) AB határozat)
Az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) AB határozatban a jogbiztonság elengedhetetlen követelményének minősítette, hogy a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. A döntés szerint az ügyfél közigazgatási határozathozatalra vonatkozó joga nem tehető függővé attól, hogy a közigazgatási szerv milyen időpontban hajlandó dönteni a hatáskörébe utalt ügyben. A közigazgatásnak ugyanis alkotmányos kötelessége, hogy a hatáskörébe utalt ügyben az erre megszabott idő alatt érdemi döntést hozzon. A közigazgatási eljárás nem nélkülözheti a kötelező ügyintézési határidőket.
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény 1. § (2) bekezdése alapelvi szinten rögzíti, hogy a közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni. A Ket. 4. § (1) szerint az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez való jog. 
A tisztességes eljáráshoz való jog az Alkotmányban explicit módon nem nevesített, de az alkotmánybírósági gyakorlatban az 57. § (1) bekezdésébe foglalt független és pártatlan bírósághoz való jog, illetve a 2. § (1) bekezdéséből eredő eljárási garanciák védelmének egymásra vonatkoztatásából tartalmilag levezetett alkotmányos alapjog (315/E/2003. AB határozat).
Az Alkotmánybíróság a tisztességes eljáráshoz való jog lényegéről kialakított álláspontját elvi jelentőséggel a 6/1998. (III. 11.) AB határozatban foglalta össze. Eszerint a tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. Az Alkotmánybíróság eljárásában azonban csupán a tisztességes eljárás megkövetelte általános ismérvek megállapítására van lehetőség. Az Alkotmánybíróság a határozatban utalt arra, hogy a tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. (6/1998. (III. 11.) AB határozat, 14/2004. (V. 7.) AB határozat)

3. Az ügy érdeme tekintetében
A Csjt. 91. § (1) bekezdése szerint a cselekvőképtelen, vagy cselekvőképességében korlátozott szülő szülői felügyeleti joga szünetel. Ugyanezen törvény 92. § (1) bekezdése a gyermek jogaként nevesíti a különélő szülőjével személyes és közvetlen kapcsolat fenntartását. A gyermekétől különélő szülőnek nem csak joga, hanem kötelessége is a gyermekével való kapcsolat fenntartása. A gyermeket nevelő szülő vagy más személy kötelezettsége a zavartalan kapcsolattartást biztosítása.
A Gyer. 28. § (1) bekezdése határozza meg a kapcsolattartásra jogosult személyek körét. E szerint a gyermekkel való kapcsolattartásra a szülő, a nagyszülő, a nagykorú testvér jogosult. A gyermek szülőjének testvérét, valamint szülőjének házastársát a kormányrendelet a szülő és a nagyszülő halála, illetőleg a kapcsolattartási joguk gyakorlásának tartós akadályoztatása, vagy ezen jog önhibából való nem gyakorolása esetén jogosítja. 
Megállapítható, hogy az anya szülői felügyeleti joga gondnokság alá helyezés hatálya alatt szünetel, azonban a Csjt. 92. § (2) bekezdése és a Gyer. hivatkozott rendelkezése alapján a gyermekével való kapcsolattartásra jogosult. A hatósági eljárás az ügyfél kérelmére, bejelentésére, nyilatkozatára, más hatóság kezdeményezésére, külön jogszabályban meghatározott panaszra (a továbbiakban együtt: kérelem) vagy hivatalból indul meg. 
Megállapítottam, hogy az anya 2007. november 26-án felvett jegyzőkönyvbe foglalt nyilatkozata egyértelműen a jogosulttól származó, a kapcsolattartás szabályozására irányuló kérelem volt. Tekintettel arra, hogy a gyermeket érintő házassági, vagy gyermekelhelyezési per nem volt folyamatban a kapcsolattartás szabályozása a gyámhivatal feladat- és hatáskörébe tartozik. A Ket. 29 § (3) bekezdése alapján a kérelemre indult eljárásban az ismert ellenérdekű, illetve érintett ügyfelet a kérelem beérkezésétől számított öt napon belül értesíteni kell. Az eljárási törvény szerint az érdemi döntés meghozatalára harminc nap az általános határidő. A rendelkezésemre bocsátott dokumentumok között az eljárás megindítására vonatkozó értesítés nem lelhető fel, azonban a gyermeket nevelő nagyszülőt a gyámhivatal meghallgatta. 
Megállapítottam azt is, hogy a panaszos 2007. december 12-ki – a kapcsolattartás szabályozásra vonatkozó ismételt – kérelmét követő egyetlen eljárási cselekménye a hivatásos gondnok nyilatkoztatása volt. A kapcsolattartást a gyámhivatalnak elsősorban egyezség létrehozásával – tárgyalás megtartásával – kell rendeznie. A tárgyalás célja, hogy a kapcsolattartásra kötelezett (a vizsgált esetben a gyermek gyámjául rendelt nagyszülő) és a kapcsolattartásra jogosult szülő – egyebek mellett – megegyezzen a kapcsolattartás gyakoriságáról, időtartamáról, a gyermek átadásának és visszaadásának helyéről, idejéről, módjáról. Az egyezség létrehozása során a hatóságnak törekednie kell a felek megegyezésre. 
Megállapítottam, hogy a gyámhivatal az eljárás során a tárgyalás nem tartott, a panaszos 2008 júniusi– immár harmadszori – kérelme követően 2008 novemberéig eljárási cselekményt nem végzett, érdemi döntést a Ket.-ben meghatározott ügyintézési határidő többszörös túllépésével – a panaszos eljárás megindítására irányuló kérelme után több mint egy év múlva – hozott.
Mindezekre figyelemmel megállapítottam, hogy az eljárás megindításáról való értesítés elmulasztása, a tárgyalás mellőzése, továbbá az eljárási cselekmények elodázása és a jelentős késedelemmel meghozott érdemi döntés – különös tekintettel a panaszos cselekvőképtelenségére – a jogbiztonsághoz való alapjoggal összefüggésben visszásságot okozott a tisztességes eljáráshoz való jog tekintetében.

Intézkedéseim
Szeged Megyei Jogú Város Gyámhivatala kapcsolattartási ügyekben folytatott eljárását OBH 2870/2008. számon, (Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján Szeged Megyei Jogú Város Gyámhivatal vezetőjénél – annak garanciális jelentőségére tekintettel – kezdeményezem, hogy a jövőben és a folyamatban lévő ügyben fordítsanak fokozott figyelmet a Ket. 33. § (1) bekezdésében előírt ügyintézési határidő betartására.) továbbá az OBH 5710/2008. számon vizsgáltam (Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján Szeged Megyei Jogú Város Gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezem, hogy a jövőben fordítsanak fokozott figyelmet a Ket. és a Gyer. eljárási szabályainak betartására. Tekintettel az OBH 2870/2008. számú Jelentésemben megfogalmazott kezdeményezésemre a gyámhivatal vezetőjének figyelmét ismételten, és nyomatékosan felhívom az eljárási törvényben előírt ügyintézési határidő betartásának garanciális jelentőségére.) és az alapvető jogokkal összefüggő visszásság kiküszöbölése érdekében a gyámhivatal vezetőjénél kezdeményezéssel éltem. 
Tekintettel arra, hogy a hivatkozott jelentésekben feltárt visszásságokat a jelen vizsgálatban is megállapítottam az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján a Dél-alföldi Regionális Államigazgatási Hivatal Szociális és Gyámhivatala vezetőjét felkérem, hogy a gyámhivatal kapcsolattartás szabályozása, végrehajtása tárgyában folyamatban lévő eljárásait ellenőrizze és annak eredményétől függően a szükséges intézkedéseket tegye meg. 

Budapest, 2009. április 14.
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
1993. évi LIX. törvény az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról
16. § (1) Az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket - ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát - már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.

2004. évi CXL. törvény a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól (Ket.)
1. § (1) A közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja.
(2) A közigazgatási hatóság a hatáskörének gyakorlásával nem élhet vissza, hatásköre gyakorlása során a szakszerűség, az egyszerűség és az ügyféllel való együttműködés követelményeinek megfelelően köteles eljárni.
4. § (1) Az ügyfeleket megilleti a tisztességes ügyintézéshez, a jogszabályokban meghatározott határidőben hozott döntéshez való jog és az eljárás során az anyanyelv használatának joga.
29. § (1) A hatósági eljárás az ügyfél kérelmére, bejelentésére, nyilatkozatára, más hatóság kezdeményezésére, külön jogszabályban meghatározott panaszra (a továbbiakban együtt: kérelem) vagy hivatalból indul meg.
(3) Ha törvény vagy kormányrendelet eltérően nem rendelkezik, …b) a kérelemre indult eljárásban az ismert ellenérdekű, illetve érintett ügyfelet a kérelem beérkezésétől számított öt napon belül értesíteni kell.
33. § (1) Az érdemi határozatot az (5) bekezdésben meghatározott időponttól számított harminc napon belül kell meghozni. Ennél rövidebb határidőt bármely jogszabály, hosszabbat pedig törvény vagy kormányrendelet állapíthat meg.

1952. évi IV. törvény a házasságról, a családról és a gyámságról (Csjt.)
92. § (1) A gyermeknek joga, hogy különélő szülőjével személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn. A gyermekétől különélő szülő joga és kötelessége, hogy gyermekével kapcsolatot tartson fenn, vele rendszeresen érintkezzen (a kapcsolattartás joga). A gyermeket nevelő szülő vagy más személy köteles a zavartalan kapcsolattartást biztosítani.
(4) A kapcsolattartásról - a szülők megegyezésének hiányában, illetőleg a szülők és a gyám közötti vita esetében - a gyámhatóság dönt. Ha házassági vagy gyermekelhelyezési per van folyamatban, a szülők megegyezésének hiányában a kapcsolattartásról a bíróság dönt. A gyámhatóság, illetőleg a házassági vagy gyermekelhelyezési perben a bíróság a felróható magatartást tanúsító szülő kapcsolattartási jogát a gyermek érdekében korlátozhatja vagy megvonhatja, illetőleg e jog gyakorlásának szünetelését rendelheti el.

A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény 
72. § (1) Ha a gyermek felügyelet nélkül marad vagy testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését családi környezete vagy önmaga súlyosan veszélyezteti, és emiatt azonnali elhelyezése szükséges, a települési önkormányzat jegyzője, a gyámhivatal, valamint a rendőrség, az ügyészség, a bíróság, a büntetés-végrehajtási intézet parancsnoksága (a továbbiakban: beutaló szerv) a gyermeket ideiglenesen
a) a nevelésére alkalmas, azt vállaló különélő szülőnél, más hozzátartozónál, illetve személynél, vagy ha erre nincs lehetőség.

149/1997. (IX. 10.) Korm. Rendelet a gyámhatóságokról, valamint a gyermekvédelmi és gyámügyi eljárásról (Gyer.)
28. § (1) A gyermekkel való kapcsolattartásra mind a szülő, mind a nagyszülő, mind a nagykorú testvér, továbbá - ha a szülő és a nagyszülő nem él, illetőleg a kapcsolattartásban tartósan akadályozva van, vagy kapcsolattartási jogát önhibájából nem gyakorolja - a gyermek szülőjének testvére, valamint szülőjének házastársa is jogosult.
30. § (1) A gyámhivatal, illetőleg a bíróság a kapcsolattartást elsősorban egyezség létrehozásával - tárgyalás megtartásával - rendezi. Ennek során a gyermeket gondozó szülő, más személy (a továbbiakban: kapcsolattartásra kötelezett) és a kapcsolattartásra jogosult megegyeznek a) a folyamatos, valamint az időszakos kapcsolattartás gyakoriságáról, időtartamáról,b) a gyermek átadásának és visszaadásának helyéről, idejéről, módjáról,c) a kapcsolattartás elmaradására vonatkozó értesítési kötelezettségről,d) az elmaradt kapcsolattartás pótlásának rendjéről,e) a kapcsolattartás egyéb formáiról.
(2) A gyámhivatalnak és a bíróságnak az egyezség létrehozása során törekednie kell a felek és a korlátozottan cselekvőképes gyermek közötti megegyezésre. Nem lehet az egyezséget jóváhagyni, ha az ellen az ítélőképessége birtokában lévő gyermek kifejezetten tiltakozik.
(3) Az egyezséget a bíróság végzéssel jóváhagyja, a gyámhivatal határozatba foglalja és jóváhagyja, ha az megfelel a gyermek érdekének és a kapcsolattartás céljának. Az egyezség jóváhagyásával egyidejűleg a feleket tájékoztatni kell a 31-33/B. §-okban meghatározott jogkövetkezményekről, valamint arról, hogy a tanítási szünetek időpontjára, illetve tartamára az oktatási miniszternek a tanév rendjét meghatározó rendeletében foglaltak az irányadók.
(4) Egyezség hiányában a gyámhivatal, illetőleg a bíróság - a kapcsolattartás céljának megfelelően - a kapcsolattartásra jogosult és a kapcsolattartásra kötelezett méltányos érdekére, körülményeire, valamint a gyermek korára, egészségi állapotára, tanulmányi előmenetelére tekintettel a gyermek érdekében dönt.