Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 4976/2008. számú ügyben

Előadó: dr. Juhász Zoltán
Az eljárás megindulása
Egy panaszos beadvánnyal fordult az Országgyűlési Biztos Hivatalához, melyben egy kilakoltatási eljárás lefolytatását sérelmezte.
Az Alkotmányban deklarált jogállamiságból fakadó jogbiztonság elve, a jogállam fogalmából és az emberi méltósághoz fűződő jogból levezethető tisztességes eljáráshoz való jog sérelmének gyanúja miatt az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) és (2) bekezdései, valamint 17. § (1) bekezdése alapján vizsgálatot kezdeményeztem.

A megállapított tényállás
A vizsgálat elrendelésével egyidejűleg megkerestem az eljárást foganatosító Budapest Főváros XVIII. Kerület Pestszentlőrinc-Pestszentimre Önkormányzatát (a továbbiakban: XVIII. kerületi Önkormányzat), valamint az érintett ingatlan tulajdonosát, a Budapest Főváros XIX. Kerület Kispest Önkormányzatát (a továbbiakban: XIX. kerületi Önkormányzat).
A XIX. Kerület Önkormányzata szerint az érintett ingatlan az önkormányzat tulajdona, melyet fejlesztési célból, út szélesítése miatt vásároltak meg. Az üres nem lakás céljára szolgáló helyiség lezárásra került és pecséttel látták el, és őrző-védő céggel (a továbbiakban: szolgálat) őriztették, mely rendszeresen ellenőrizte az ingatlant. Az ellenőrzés során ez év augusztus 13-án fedezték fel, hogy az ingatlant elfoglalták, ekkor került sor arra, hogy felszólította a szolgálat az önkényesen beköltözőket az ingatlan elhagyására, akik ezt teljesítették, távoztak, majd az ingatlant (helyiséget) a szolgálat újra lepecsételte. Következő napon az ellenőrzés során ismételten ott találták a beköltözőket, akiket újra felszólítottak a távozásra, akik ekkor is eleget tettek a felszólításnak, és elhagyták az ingatlant, amelyet a szolgálat ismételten lezárt. A következő napon azonban újra feltörve találták a pecsétet, és ugyanazon személyek az ingatlanban tartózkodtak ismételten. Ekkor hívta ki a szolgálat a rendőrséget, tőlük kértek segítséget. A rendőri intézkedést követően a helyiséget ismét lepecsételték, lezárták, amit a rendőri intézkedést követően ismét feltörtek és az ingatlanba, az ott található helyiségbe bementek, oly módon, hogy „televíziót hívtak, valamint a Vöröskereszt szociális munkásának jelenlétében mentek vissza a helyiségbe”. Ezt követően, mivel a beköltözők nem voltak hajlandók kiköltözni, a hatóság részéről jelenlévők megkezdték a lakástörvényben foglaltak szerint a kilakoltatásra irányuló eljárást. Felszólították írásban a személyeket, hogy hagyják el az önkényesen elfoglalt helyiséget, ellenkező esetben hatósági úton, karhatalom segítségével fogják őket eltávolítani.
A határozatot a XVIII. kerületi Önkormányzat (jegyző) adta ki, mivel a XIX. kerületi Önkormányzat volt a tulajdonos. A végrehajtás időpontjában a helyiséget (ingatlant) üresen találták, ingóság abban nem volt, a kötelezettek sem voltak jelen.
A jegyzőkönyvek felvétele után a helyiség lakhatatlanná tételét megkezdték, hogy az újabb beköltözést megakadályozzák, azonban a munkálatok alatt az épület összedőlt. A keletkezett építési törmeléket elszállították.
A XVIII. kerületi Önkormányzat csak a vonatkozó iratok másolatait küldte meg, további nyilatkozatot nem tett.

Az érintett alkotmányos jogok
– Az élethez és emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.” [Alkotmány 54. § (1) bekezdés]
– A demokratikus jogállam fogalmából levezetett jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.” (Alkotmány 2. § (1) bek.)

A vizsgálat megállapításai
1. Hatáskör
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának eljárási lehetőségeit az 1993. évi LIX. törvény (a továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt hatásköri szabályok határozzák meg. Ezek alapján az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Amennyiben az ügyben jogerős közigazgatási határozat született, az országgyűlési biztoshoz ennek közlésétől számított egy éven belül lehet beadvánnyal fordulni [Obtv. 17. § (4) bek.]. 
Az ügyben további közigazgatási jogorvoslati út nem volt biztosítva, így az állampolgári jogok országgyűlési biztosának hatásköre fennállt. 

2. Alkotmányossági követelmények
A tisztességes eljáráshoz való jog az emberi méltósághoz való jogból is levezethető olyan alapvető jog, amely szoros kapcsolatban áll az egyenlőséghez való jog egyes elemeiből eredő elvárásokkal is. Ezek közül az egyenlő méltóságú személyként történő egyenlő bánásmódot, az egyenlőként kezelést kell érteni. A tisztességes eljárás azonban ezen kívül számos elvárást is felölel: olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, ami a materiális jogállam értékrendjének megfelelő, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. A tisztességes eljárás a jogbiztonság elvéhez hasonlóan olyan szabály, ami önálló alkotmányjogi normaként érvényesül, tehát nem csupán más előírásokat kiegészítő, járulékos szabály (Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Budapest-Pécs, 2006. 270. o.)
Mindezek mellett a tisztességes eljárás követelménye minden olyan eljárásra vonatkozik, amelyben valamely természetes vagy jogi személy az állam jogalkalmazói tevékenysége által érintett. Bár az Alkotmány e jog érvényesülését a bíróság eljárás tekintetében írja elő követelményként (Alkotmány 57. §.), a jogirodalom egységes abban, hogy a tisztességes eljárás követelményének a közigazgatási hatósági eljárásban is érvényesülnie kell. (Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Budapest-Pécs, 2006. 270. o., Sári János: Alapjogok, Alkotmánytan II. Budapest, 2004. 109. o., Sólyom László: Az alkotmánybíráskodás kezdetei Magyarországon. Budapest, 2001. 562. o., valamint Halmai Gábor és Tóth Gábor Attila (szerk.): Emberi jogok. Budapest, 2003. 706. o.)
A tisztességes eljáráshoz való jog körébe tartozó, eredendően büntetőjogi garanciák, követelmények kiterjesztését az Alkotmánybíróság is megkezdte: például közigazgatási eljárás tekintetében a 41/1991. (VII. 3.) AB határozattal. 
A közigazgatási hatósági eljárásban is érvényesülnie kell a tisztességes eljáráshoz való jognak. Véleményem szerint mindez levezethető a jogállam fogalmából is, ahogy ez az idézett alkotmánybírósági határozatból is következik. (A tisztességes eljárás (fair trial) követelménye az Alkotmánybíróság 6/1998. (III. 11.) AB határozata szerint, s a kapcsolatos nemzetközi dokumentumoknak megfelelően: „a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás ’méltánytalan’ vagy ’igazságtalan’, avagy ’nem tisztességes’…”)
Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott jogállam fogalmának egyik feltétlen ismérve a jogbiztonság. A jogbiztonságnak elengedhetetlen követelménye, hogy a jogalkalmazói magatartás – adott esetben: az államigazgatás és az önkormányzat döntési feladat-és hatáskörébe tartozó ügy törvényi szabályozás szerinti elintézése – előre kiszámítható legyen [72/1995. (XII. 15.) AB határozat].
A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetők a jogbiztonság szempontjából az eljárási garanciák [9/1992. (I. 30.) AB határozat].
A jogállamiság elvéből folyó egyik alapvető követelmény, a közigazgatás törvény alá rendeltségének követelménye [6/1999. (IV. 21.) AB határozat], hogy „a közhatalommal rendelkező szervek a jog által meghatározott szervezeti keretek között, a jog által megállapított működési rendben, a jog által a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket” [56/1991. (XI. 8.) AB határozat].
Az Alkotmánybíróság 2/2000 (II. 25.) AB határozatában kifejtette, hogy a közigazgatás hatósági tevékenysége a jog által védett közérdek, valamely közösség jogainak, jogos érdekeinek védelme, a közrend, közbiztonság védelme, az egyes ember életének, testi épségének, biztonságának, jogainak védelme érdekében alkotott jogszabályok érvényesítését szolgálja. Abban az esetben, ha a határozat törvénysértő, nemcsak a jogorvoslati kérelem benyújtására jogosult ügyfél jogai szenvedhetnek sérelmet, hanem sérül a jog által védett közérdek is. Az ügyfél számára kedvező, ám törvénysértő határozat a közérdeket, másoknak a közigazgatási jog által védett jogait, törvényes érdekeit sértheti (pl. a környezetvédelmi előírások figyelmen kívül hagyásával megadott építési engedély mindazok jogát, jogos érdekét sérti, akik egészségét a környezetvédelmi előírások védelmezni hivatottak). Ezért a közigazgatási döntésekkel kapcsolatosan a jogbiztonsághoz hasonlóan alkotmányos követelményként fogalmazódik meg a törvény alá rendeltség, a törvényesség követelménye. Az Alkotmánybíróság ebben a döntésében is hangsúlyozta azt, hogy a közigazgatási szervek tevékenységével kapcsolatosan az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében szabályozott jogállamiság elvéből fakadó követelmény a közigazgatás törvény alá rendeltségének követelménye. A közigazgatási jogalkalmazás során hozott határozatok tekintetében az eljárásjog intézményrendszerének a jogállamiságból fakadó mindkét követelmény, a közigazgatási határozatok törvényessége és a jogbiztonság követelményének érvényesülését egyaránt biztosítania kell.

3. Az ügyben lefolytatott eljárás az idézett alkotmányossági követelmények tükrében
Vizsgálatom a kilakoltatás alapjául szolgáló közigazgatási eljárásra és a meghozott határozatra koncentrál, tekintettel arra, hogy nem rendelkezem nyomozati hatáskörrel, így a rendőrség konkrét eljárását nem áll módomban vizsgálni.
A XIX. kerületi Önkormányzat – mint tulajdonos – kérelmére a XVIII. kerületi Önkormányzat járt el a lakások és helyiségek bérletére, valamint elidegenítésükre vonatkozó egyes szabályokról szóló 1993. évi LXXVIII. törvény (Lakástv.) 90/A. §-a alapján. A Lakástv. 90/A. § (1) bekezdése szerint „A tulajdonos az üres lakás önkényes elfoglalásától számított 60 napon belül a jegyzőtől is kérheti a lakás kiürítésének elrendelését, ha a lakás kiürítése iránti bírósági vagy végrehajtási eljárás még nincs folyamatban.” Ugyanezen szakasz (2) bekezdése alapján az önkényesen elfoglalt lakás kiürítésének elrendelésével kapcsolatos kérelem ügyében a jegyző a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló külön törvény alapján jár el, továbbá a jegyző határozata ellen közigazgatási úton jogorvoslatnak helye nincs. Az a fél, aki a jegyző határozatát sérelmesnek tartja, a határozat kézbesítésétől számított 15 napon belül az ellenérdekű fél ellen keresetet indíthat a határozat megváltoztatása iránt.
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 1. § (1) bekezdése szerint a közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Ez a törvényesség elvének megfogalmazása. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja.
A Ket. 2. § (3) bekezdése szerint a közigazgatási hatóság az eljárás során az érintett ügyre vonatkozó tényeket veszi figyelembe, minden bizonyítékot súlyának megfelelően értékel, döntését valósághű tényállásra alapozza.
A Ket. 3. §-a alapján a közigazgatási hatósági eljárásban a törvény keretei között a hivatalból való eljárás elve érvényesül. A közigazgatási hatóság:
a) a kizárólag kérelemre indítható eljárások kivételével hivatalból eljárást indíthat, illetve a kérelemre indult eljárást jogszabályban meghatározott feltételek esetén folytathatja, és ilyen esetben a végrehajtást is hivatalból rendeli el,
b) hivatalból állapítja meg a tényállást, határozza meg a bizonyítás módját és terjedelmét, ennek során nincs kötve az ügyfelek bizonyítási indítványaihoz, ugyanakkor a tényállás tisztázása során minden, az ügy szempontjából fontos körülményt figyelembe kell vennie,
c) e törvény keretei között felülvizsgálhatja mind a saját, mind a felügyeleti jogkörébe tartozó hatóság határozatát,
d) hivatalból intézkedhet a döntésének kijavításáról, kiegészítéséről, módosításáról és visszavonásáról.
A Ket. 50. § (1) bekezdése alapján a hatóság köteles a döntéshozatalhoz szükséges tényállást tisztázni. Ha ehhez nem elegendőek a rendelkezésre álló adatok, hivatalból vagy kérelemre bizonyítási eljárást folytat le.
Jogi szabatossággal a tényállás a döntéshez szükséges tények összességét jelenti. A tényállás megállapítása azoknak az eljárási mozzanatoknak, cselekményeknek az eredménye, amelyek a döntéshez szükséges tények összesítéséhez segítik a hatóságot.
A tényállás megállapítása (tisztázása) a hatósági eljárásban konkrétan azt jelenti, hogy valamennyi szóba jöhető tény közül ki kell választani azokat, amelyek a döntés meghozatalához szükségesek. Jogi terminológiával élve a jogilag releváns tények összegyűjtése jelenti a tényállás megállapítását, az ehhez vezető folyamat lényegét. Hogy egy adott ügyben melyek a jogilag releváns tények, azt az ügyre vonatkozó jogszabályok elemzése alapján tudja a jogalkalmazó megállapítani. 
A bírósági gyakorlat értelmében a közigazgatási hatóság határozatának törvényességét a határozat meghozatalakor fennálló tényállás alapján kell megítélni. A közigazgatási határozat hatályon kívül helyezésének és új eljárás elrendelésének csak akkor van helye, ha a bíróság azt állapítja meg, hogy a hatóság a tényállást nem tárta fel, nem tisztázta teljeskörűen, egyes tényeket, bizonyítékokat nem értékelt. (Legfelsőbb Bíróság Kfv. III. 27.338/1998/5.)
A döntés akkor megalapozott, ha a valóságnak megfelelő tényekre épül. Azon túl, hogy megállapításra kerülnek a jogilag jelentős (releváns) tények (történeti tényállás) az adott ügyben, a hatóságnak arról is meg kell győződnie, hogy azok a tények valódiak-e. Ez a meggyőződés a bizonyítási eljárás révén történhet meg. A bizonyítás a közigazgatási hatósági eljárás folyamatában a jogilag releváns tények valódiságának tisztázását és megállapítását jelenti. Az a folyamat, amely ehhez vezet, a bizonyítási eljárás. 
A döntéshozatalhoz szükséges tényállást a hatóság köteles tisztázni. Ez a kötelezettség a hatóságot terheli függetlenül attól, hogy az eljárás hivatalból vagy kérelemre indult meg. A törvény kategorikus fogalmazásban szögezi le, hogy a hatóság köteles a döntéshozatalhoz szükséges tényállást tisztázni.
A bíróság egy konkrét ügyben rámutatott arra, hogy a döntés előtt azokat a körülményeket, amelyekre a döntést alapozni kívánják, fel kell deríteni, azokat mérlegelni kell és a határozatban azt is indokolni kell, hogy mit, miként és miért úgy értékelt a hatóság, ahogy azt a határozat tartalmazza. A tények nem kellő felderítése, a körülmények felszínes mérlegelése, mindezek révén pedig a határozat indokolásának hiányosságai a hatósági határozat hatályon kívül helyezését eredményezik. (Fővárosi Bíróság 58. Kf.33.248/1992.)
A Ket. 71. § (1) bekezdésének e) pontja alapján a közigazgatási hatóság határozatában az indokolásnak tartalmaznia kell többek között:
a) a megállapított tényállást és az annak alapjául elfogadott bizonyítékokat,
b) az ügyfél által felajánlott, de mellőzött bizonyítást és a mellőzés indokait,
c) azokat a jogszabályhelyeket, amelyek alapján a hatóság a határozatot hozta,
d) a hatóság hatáskörét és illetékességét megállapító jogszabályra történő utalást.
A határozat indokolása tekinthető a hatósági határozat hivatalos magyarázatának. Az indokolás tartalmazza mindenekelőtt az ügy ismertetését és értelmezését, vagyis milyen tényeket állapított meg a hatóság, közérthető megközelítésben: mi történt az ügyben. A tények leírása eseményeket, helyzetet, állapotot tartalmaz.
A tények összegyűjtése a bizonyítási eljárás keretében történik. A hatóság a határozat indokolásában ismerteti, hogy milyen tényállást állapított meg, ahhoz kapcsolódóan milyen bizonyítékokat használt fel.
Adott ügyben mindenekelőtt annak felderítése volt kiemelten fontos, hogy alkalmazható-e a Lakástv. 90/A. §-a, az azon alapuló sommás kilakoltatási eljárás. Ennek a kérdésnek a tisztázásán fordul meg az, hogy közigazgatási hatósági eljárás keretében – a bírósági kontradiktórius eljárás (per) garanciális formái és intézményei mellőzésével – sor kerülhet-e a kilakoltatást elrendelő határozat meghozatalára. Ez az eljárási forma jóval egyszerűbb és gyorsabb, mint egy polgári peres eljárás. További közigazgatási jogorvoslati lehetőség nincs biztosítva, polgári per indítására kerülhet sor, azonban a lakás kiürítését elrendelő határozatot 8 napon belül végre kell hajtani akkor is, ha az érdekelt fél keresetet indított, és a bíróság csak elrendelheti a határozat végrehajtásának felfüggesztését, ha a rendelkezésre álló adatok alapján a határozat megváltoztatása várható, tehát nem kötelező a végrehajtás felfüggesztése. 
Figyelemmel arra, hogy a kötelezett személyek kiszolgáltatott helyzetben lévő hajléktalanok, akiknek érdekérvényesítő képessége csekély, így perindítási lehetőségük (képességük) is korlátozott, különös gondossággal kell vizsgálni azt a körülményt, hogy a gyorsított, közigazgatási úton történő kilakoltatás feltételei fennállnak-e.
Mindezekre tekintettel a XVIII. kerületi Önkormányzat 2008. szeptember 2-án kelt 24-2584/2008. ügyiratszámú határozatának indokolása nem felel meg a fentebb ismertetett követelményeknek, mivel nem tárta fel teljes körűen a tényállást.
A határozat indokolása csak a XIX. kerületi Önkormányzat megbízásából eljáró biztonsági szolgálat 2008. augusztus 15-én tartott helyszíni ellenőrzését említi, azaz az önkényes beköltözés, valamint a kiköltözésre felszólító levél kiadásának tényét rögzíti (2008. augusztus 29-i keltezéssel 2008. augusztus 31-én kiadva).
A határozat indokolása szerint: „A Bp. XIX. ker. Kispest Önkormányzat megállapította, hogy fenti személy és társai a korábban üresen álló ingatlant önkényesen elfoglalták. A lakás használatára jogcímmel nem rendelkeznek, azt a tulajdonos beleegyezése nélkül használják.” Továbbá tartalmazza a határozat, hogy „Az önkényes beköltözők az ingatlant a 2008. augusztus 31-én kézbesített felszólítás ellenére sem hagyták el.”
A Lakástv. 90/A. §-ának ismertetését, illetve a jogorvoslatról szóló tájékoztatást követően az indokolás kiemeli: „A tulajdonos a törvényben előírt határidőn belül kérte az önkényesen elfoglalt lakás kiürítését. A rendelkezésre álló iratokból megállapítottam, hogy a lakásban tartózkodó személy és társai a tulajdonos hozzájárulása nélkül, felhatalmazás hiányában önkényesen költöztek az ingatlanba. A tulajdonos igénye megalapozott velük szemben az ingatlan elhagyására kötelezés iránt.”
Végül a határozat hivatkozik ismét a Lakástv. 90/A. §-ára, mint jogalapra. Mindebből következően megállapítható, hogy a hatóság nem tárta föl, hogy a Lakástv. idézett 90/A. §-a alkalmazásának feltételei fennállnak-e, kísérletet sem tett arra, hogy a beköltözés időpontját megállapítsa, erre nézve bizonyítás lefolytatására tulajdonképpen nem került sor. A határozati indokolás ellentétben áll a tulajdonos XIX. kerületi Önkormányzat által előadottakkal is. A határozat indokolásából nem derül ki kétséget kizáró módon, hogy a sommás lakáskiürítés feltételei valóban teljesültek. Önmagában a hatóság kijelentései, azt alátámasztó bizonyítékok nélkül, illetve az azokra való egyértelmű és pontos utalások nélkül, nem fogadhatók el, nem teljesítik a Ket. által megfogalmazott és a fentiekben idézett követelményeket.

4. Összegzés
Az OBH 5094/2008. számú jelentésemben megállapítottam, hogy megvalósult egy program a XIX. kerületi Önkormányzat (az ügyben érintett ingatlan tulajdonosa) és a Vöröskereszt együttműködésében, mely a „kirekesztett” személyek, többek között a hajléktalanok számára nyújt segítséget, és ennek keretében együttműködési megállapodás megkötésére is sor került, ezúttal nem mellőzhettem a konkrét kilakoltatási eljárás vizsgálatát.
Ugyanebben a hivatkozott jelentésemben, valamint OBH 5009/2007. számú jelentésemben is megállapítottam, hogy a hajléktalan személyek szélsőségesen kirekesztett társadalmi pozíciója, valamint alacsony érdekérvényesítő képessége miatt különösen indokolt az állam és a társadalom részéről a magasabb tolerancia-szint, a kellő figyelem, a társadalmi felelősségvállalás. Mindez azonban a fedél nélkül maradt emberek részéről is megkívánja – a lehetőségeikhez képest – a szükséges együttműködést.
A jelen ügyben lefolytatott vizsgálatom megállapította, hogy az előzőekben ismertetettek szerint (3. pont) az eljáró hatóság (XVIII. kerületi Önkormányzat) nem tárta fel teljes körűen a tényállást, határozata indokolása nem felelt meg a törvény (Ket.) által előírtaknak, ezért sérült a jogbiztonság követelménye és a tisztességes eljáráshoz való jog.

Intézkedések
Az Obtv. 21. § (1) bekezdése alapján: A feltárt visszásság jövőbeni elkerülése érdekében felkérem a XVIII. kerületi Önkormányzat jegyzőjét, hogy a jövőben fokozottan ügyeljen a Ket. rendelkezéseinek – az előírt formai és tartalmi követelményeknek – megfelelő határozathozatalra, folyamatosan ellenőrizze a közigazgatási hatósági ügyek intézését, és maradéktalanul biztosítsa azok törvényességét. Kiemelt figyelmet fordítson – különösen hasonló ügyekben – a jövőben arra, hogy a tényállás felderítése teljes körben megtörténjen.
Tekintettel arra, hogy az ügyben érintett ingatlanon a nem lakás céljára szolgáló helyiség lebontásra került (illetve összedőlt), az eljárás esetleges megismétlésére nincs mód, így csak azt kérem a XVIII. kerület jegyzőjétől, hogy az ügyben eljárt ügyintézőt kifejezetten figyelmeztesse az előzőekben ismertetett követelmények betartására, illetve felelőssége jelentőségére.

Budapest, 2008. november 11.

Dr. Szabó Máté sk.