Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 3339/2008. számú ügyben

Előadó: dr. Haraszti Katalin
Az eljárás megindulása
Az írott, valamint az elektronikus sajtóban megjelent híradások szerint 2008. június 11-én a Debreceni Menekülteket Befogadó Állomás (a továbbiakban: befogadó állomás) öt afgán állampolgárságú lakója azért mászott fel az intézmény közelében lévő, mintegy 30 méter magas mobil átjátszó toronyra, mert ügyüket az illetékes hatóságok túlságosan lassan intézték. Debrecen Megyei Jogú Város (a továbbiakban: Debrecen) kommunikációs tanácsnokának nyilatkozata szerint „a nap folyamán a központi nyilvántartásban megváltoztatták az érintett afgánok oltalmazotti státusát, így a helyi okmányiroda kiadhatta a várt dokumentumokat.” 
Egy másik, szintén a sajtóban megjelent tudósítás szerint 2008. július 30-án tömegverekedés tört ki a befogadó állomáson, majd az intézmény mintegy hatvan lakója szándékozott az említett építményre felmászni. A következő napon a befogadó állomás lakóinak nagyobb csoportja az intézmény bejáratánál demonstrált. 
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosától szóló 1993. évi LIX. törvény 16. § (2) bekezdésében biztosított jogkörömben, hivatalból indítottam vizsgálatot az ügyben.

A vizsgálat módszere
A vizsgálat során írásban megkerestem a Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatalának vezetőjét, valamint Debrecen Polgármesteri Hivatalának jegyzőjét, akiktől a demonstráló afgán állampolgárok személyi okmányainak kiadásáról érdeklődtem. 
Levélben fordultam a befogadó állomás, valamint az IRM BÁH Észak-alföldi Regionális Igazgatóságának igazgatójához, továbbá Hajdú-Bihar megye rendőrfőkapitányához, tőlük a személyi okmányok kiadásával kapcsolatos kérdéseken túl, a július 30-i tömegverekedés kiváltó okairól, valamint a rendkívüli események kezelésének módjáról kértem tájékoztatást.
Végül a Magyar Helsinki Bizottság és a Menedék Migránsokat Segítő Egyesület a befogadó állomáson tartózkodó külföldiekkel foglalkozó munkatársainak a történtekkel kapcsolatos tapasztalatairól érdeklődtem.

A megállapított tényállás 
I. 2008. június 11-én, reggel 8 óra után néhány perccel a befogadó állomás 4 afgán állampolgárságú, oltalmazott jogállású lakója felmászott az intézmény területén, a bejárat közelében lévő bekerített területen található, körülbelül 30 méter magas mobil átjátszó toronyra. A befogadó állomás oroszul beszélő igazgatója a helyszínen bámészkodó körülbelül 25-30 különböző nemzetiségű külföldi között lévő afgán állampolgárok közvetítésével megkísérelte rávenni a toronyban tartózkodókat, hogy jöjjenek le. A demonstrálok azonban azt válaszolták, hogy amíg a személyazonosító igazolványukat, valamint a magyarországi lakcímük igazolására szolgáló hatósági igazolványokat (a továbbiakban: lakcímkártya) meg nem kapják, maradnak. Időközben megérkezett a Debreceni Rendőrkapitányság Bevetési Osztályának közbiztonsági műveletirányítója, aki kihívta a mentőszolgálat két gépkocsiját, a katasztrófavédelem un. kosaras műszaki gépkocsiját, továbbá intézkedett egy rendőrségi szakpszichológus helyszínre hívásáról. A műveletirányító terve az volt, hogy a kosaras gépkocsi segítségével a befogadó állomás igazgatóját, egy tolmácsot és a pszichológust a magasba emelik, akik megpróbálnak kapcsolatba lépni a toronyban tartózkodókkal, tájékozódnak azok céljáról és szándékairól. Amint a kosaras gépkocsi a torony közelében megállt, és a felsorolt személyek felemeléséhez szükséges előkészületek megkezdődtek, a toronyban tartózkodók egyike átmászott a védőkorláton, és azzal fenyegetőzött, hogy leugrik. Erre az előkészületeket leállították, és a gépkocsi a toronytól távolabb leparkolt. 9 óra 15 perckor megérkezett a Debreceni Rendőrkapitányság helyettes vezetője, és átvette a helyszíni intézkedő parancsnoki feladatokat. A befogadó állomás vezetője tájékoztatta őt arról, hogy a négy afgán állampolgár a magyar nyelvű személyi okmányaik kiállításának elmaradása miatt mászott fel az építményre, és addig nem jönnek le, amíg meg nem kapják azokat. Közben a toronyban tartózkodók azzal fenyegetőztek, hogy amennyiben további rendőrök érkeznek vagy erőszakkal próbálják eltávolítani őket az építményről, leugranak. A katasztrófavédelem helyszínen tartózkodó munkatársai jelezték, hogy a terep adottságai, valamint a megfelelő technikai eszközök – ugrópárna, gumilepedő – hiányában nem lehet megakadályozni, hogy ugrás esetén, a lezuhanó személy megsérüljön. A helyszínre érkező rendőrségi szakpszichológus közölte, hogy a helyzet megoldásához nem tud segítséget nyújtani. Időközben a Debreceni Rendőrkapitányság helyettes vezetője értesült arról, hogy az afgán állampolgárok által követelt okmányok elkészítése folyamatban van, amiről a toronyban tartózkodókat tolmács útján tájékoztatták. A demonstrálók erre a hírre sem voltak hajlandóak lejönni, azonban - a hatósági szándék bizonyítékaként - azt kérték, hogy az általuk is követelt okmányokat a földön tartózkodó, szintén oltalmazott jogállású öt társuk számára is állítsák ki, illetve adják át nekik. Az illetékes hatóság képviselője ennek a kérésnek a teljesítését is vállalta, és az öt személyt elszállították. Az okmányok kiállítása folyamatban volt, azonban a befogadó állomás a torony közelében bámészkodó körülbelül 50 lakója többszöri felszólítás ellenére sem volt hajlandó távozni. A demonstrálók kéréseinek teljesítésére vonatkozó ígéretek elhangzását követően mind a toronyban lévők, mind a földön tartózkodók megnyugodtak, leültek és vártak. A helyszínt – a parancsnokon túl – 7 egyenruhás, továbbá két polgári ruhát viselő rendőr biztosította. 
A befogadó állomás vezetője a helyszínen tartózkodó rendőröknek meleg ebédet és hűtött üdítőitalt ajánlott fel. A parancsnok a meghívást elfogadta, illetve engedélyezte, hogy az állomány váltva megpihenjen, és a felajánlott ételt elfogyassza. A Debreceni Rendőrkapitányság helyettes vezetője a helyszíni parancsnoki feladatokat átadta a Debrecen Kertség-újkerti Rendőrőrs parancsnok helyettesének, és elment ebédelni. Visszafelé jövet a Debreceni Rendőrkapitányság helyettes vezetője azt észlelte, hogy egy ötödik személy mászik fel a toronyba. A helyzet tisztázását követően kiderült, hogy a rendőrök – a Rendőrség Szolgálati szabályzatáról szóló 62/2007. (XII. 23.) IRM rendelet 5. § alapján – a „terület zárásába” a befogadó állomás területén portás-biztonsági őr feladatot ellátó FALCON 2002 Kft. (a továbbiakban: biztonsági szolgálat) három munkatársát is bevonták. A biztonsági őrök napi feladatai közé tartozott, hogy az ételosztást, illetve annak elfogyasztását felügyeljék, ezért a biztonsági szolgálatnak a torony feljáratához vezető út őrzésével megbízott munkatársa az ebédlőbe ment, amit a helyszíni parancsnoknak elmulasztott jelezni. Az őrizet hiányában a befogadó állomás ötödik lakója is feljutott a toronyba. A helyszíni parancsnok a tornyot körülvevő kerítés ajtajának lezárásáról, valamint a feljárathoz vezető út rendőri őrzéséről az ötödik személy feljutását követően intézkedett. Hajdú-Bihar megye rendőrfőkapitányának tájékoztatása nem tért ki arra, hogy a helyszín biztosításában résztvevő összesen tíz rendőr közül hányan mentek ebédelni, illetve hányan maradtak a helyszínen, továbbá arra sem, hogy utóbbiak a biztonsági őr távozását miért nem észlelték. 
Az ötödik személy feljutását követően mind a földön, mind az építményen tartózkodó külföldiek nyugtalankodni kezdtek, és újabb követelésekkel álltak elő: már a befogadó állomás valamennyi lakója számára követelték a személyazonosító okmányok kiállítását, és a leugrással való fenyegetőzések is újra kezdődtek. Délután fél három körül érkezett vissza az öt személy, akiket – a toronyban tartózkodók kijelölése alapján – azért szállítottak el reggel, hogy részükre, valamint a demonstrálók számára a követelt okmányokat kiállítsák. Miután a reggeli követelések elhangzásakor még csak négyen tartózkodtak az építményen, a visszaérkezők is az ő részükre kiállított, 120 napig érvényes ideiglenes személyi igazolványokat, továbbá a lakcímkártyákat hozták magukkal. A toronyban tartózkodók az ideiglenes okmányokat először nem akarták elfogadni, azonban mintegy másfél órás egyeztetést eredményeként a befogadó állomás igazgatójának, valamint az IRM BÁH Észak-alföldi Regionális Igazgatósága vezetőjének sikerült meggyőznie őket, hogy az okmányokat vegyék át. A tárgyalás alatt a befogadó állomás két albán állampolgár lakója összeverekedett, azonban őket a biztonsági szolgálat munkatársai néhány másodperc alatt szétválasztották, így személyi sérülés nem történt. Végül a toronyban tartózkodók egyike lemászott, az iratokat megnézte, majd 16 óra előtt néhány perccel a többiek is lejöttek az építményről. A helyzet rendeződését követően a demonstrálókat a befogadó állomáson működő orvos megvizsgálta, és megállapította, hogy a toronyban töltött idő alatt az egészségük nem károsodott. Az elmaradt ebédjük, valamint a vacsorájuk átvételét követően mindannyian a lakóhelyiségekbe távoztak. 

II. 2008. július 30-án reggel 11 óra 30 perckor a befogadó állomás területén lévő Információs Házban lévő internet szobában a szomáliai állampolgárok használták a számítógépeket. Az odaérkező afgán állampolgárok közölték, hogy ők is használni szeretnének a gépeket, ezért engedjék át azokat. Válaszul az egyik szomáliai megpróbálta elzavarni az afgánokat, amelynek eredményeként a jelenlévők dulakodni kezdtek. A történteket észlelve a szociális csoport munkatársai a biztonsági szolgálat segítségével a dulakodókat szétválasztották és a helyiséget lezárták. Személyi sérülés nem történt, mindössze az egyik szomáliai állampolgár inge szakadt el. Az Információs Házat elhagyó szomáliai állampolgárokat egy körülbelül tízfős afgán férficsoport várta, és megtámadta őket. A verekedést az ebédosztás felügyeletére vezényelt 2 rendőrjárőr is észlelte, akik további erősítést kérve, a verekedőket a biztonsági szolgálat közreműködésével szétválasztotta, és a rendet helyreállította. 
A két népcsoport közötti szóváltás az ebédlőben is folytatódott, majd annak előterében néhányan lökdösődni kezdtek. A biztonsági szolgálat megpróbálta a lökdösődőket megnyugtatni, és a rendet helyreállítani, azonban az ismételten eredménytelen próbálkozást követően az egyik biztonsági őr gázsprayt használt a verekedőkkel szemben. Ezt követően, helyreállt a rend, a lökdösődők többsége elment ebédelni. Az ebédlőben folytatódott a szóváltás, majd a befogadó állomásnak a két népcsoportba tartozó lakói immár nagyobb számban vonultak ki az udvarra, ahol körülbelül 20-30 késsel, bottal, fadarabokkal felfegyverkezett szomáliai állampolgár rátámadt az afgánok mintegy 25 személyes csoportjára. Egy ilyen méretű tömegverekedést a biztonsági szolgálat, valamint a helyszínen tartózkodó rendőrök már nem tudtak megfékezni, ezért 12 óra után néhány perccel 15 fős rendőri erősítés érkezett. A mentők két rohamkocsival fél egy körül érkeztek a helyszínre. A verekedők közül 1 személy nyolc napon túl gyógyuló sérülést szenvedett, őt a mentők kórházba szállították. Öt személy könnyebben sérült meg, őket a mentők a helyszínen ellátták, majd a sérültek lakóépületekbe távoztak. 
Az udvaron zajló tömegverekedés ideje alatt a női szálló szomáliai lakói szúró és vágó eszközökkel felszerelkezve kivonultak az udvarra, de a rendőröknek sikerült „visszaterelni” őket a lakóépületbe. Időközben a többi épület előtt, illetve az épületek között – nagyrész származási országuk szerint elkülönülve – a befogadó állomás iraki, afgán, szomáliai illetve a fekete-afrikai lakói kiabálva, hangoskodva csoportosultak. Az egyik szomáliai nő a kezében lévő seprűnyél darabbal a vele szemben intézkedő rendőrre támadt. A rendőr a halántékán könnyebb sérülést szenvedett. A nőt a rendőrök az egyik járőr kocsival elszállították. 
Hamarosan az egyedülálló férfiak szállásául szolgáló 6. számú lakóépületből törés, zúzás hangjai hallatszottak. Az épület előtt tartózkodók elmondása szerint az ott elszállásolt, egyedülálló férfiak székeket és asztalokat törtek szét, és a bútordarabokkal felfegyverkezve készülnek valamire. A rendelkezésemre álló iratokban nem volt információ arról, miszerint azt, hogy a készülődés támadásra, vagy védekezésre irányul a rendőrség vizsgálta volna. A rendőri intézkedés vezetője speciális rendőri egység, a Hajdú-Bihar Megyei Rendőr-főkapitányság Rendészeti Igazgatóság Bevetési Szolgálat Akció Osztályának (a továbbiakban: Akció Osztály) bevetését kérte a Hajdú-Bihar Megyei Rendőr-főkapitányság rendészeti igazgatójától. A helyszínen intézkedő parancsnok a rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény (a továbbiakban: Rtv.) 39. § (1) bekezdése alapján, további bűncselekmények elkövetésének megakadályozása érdekében elrendelte azoknak a lakóhelyiségeknek az átvizsgálását, amelyekben – információi szerint – további rendbontásra készülődtek. A 10 személyes rendőri egység elsőként a női szállásra hatolt be és kutatta át a nyitva lévő helyiségeket, majd az egyedülálló férfiak lakóépületének hálóhelyiségeit kutatták át. A tíz rendőr csoportban, oly módon mozgott, hogy ketten tömegoszlató pajzzsal biztosították a lakóhelyiségek átkutatását végző 8 kollégájukat. A speciális rendőri egység egyrészt a lakóhelyiségekben tartózkodók iratait ellenőrizte, másrészt a támadásra, illetve a közbiztonságra veszélyes eszközök felkutatása érdekében a ruházatukat, a lakóhelyiségek berendezési tárgyait, továbbá a lakók csomagjait, illetve egyéb személyes tárgyaira is átvizsgálták. Az intézkedésről készült jelentés szerint az Akció Osztálynak rendőrei a lakóhelyiségekbe akadály nélkül bejutottak, azonban az ott tartózkodó külföldiek kiabálással, és a székek borogatásával jelezték az intézkedéssel szembeni nemtetszésüket. A speciális rendőri egység összesen16 darab kést, két ollót, továbbá 16 darab szék-, és bútorlábat, botot, illetve frissen kettétört seprűnyelet szedett össze a két épületben, majd 14 óra 30 perc körül távozott a befogadó állomásról. Az intézkedés során 5 külföldi 8 napon belül gyógyuló sérülést szenvedett, akiket a befogadó állomás egészségügyi szolgálata elsősegélyben részesített, majd további ellátás céljából a mentőszolgálat kórházba szállította őket. Az egészségügyi szolgálat épületében, a sérültek helyszíni ellátása során is történt egy kisebb konfliktus, ezt azonban a biztonsági szolgálat munkatársai felszámolták. 
A rend helyreálltát követően, 15 óra körül az egyedülálló férfiak épületének mintegy 70-80 lakója csoportosan megindult a befogadó állomás főbejáratának irányába. A tömeg által skandált „transformator” valamint „sztrájk” kifejezésekből, valamint hadonászó mozdulataikból arra következtettek, hogy a néhány héttel korábbian történtekhez hasonlóan, a befogadó állomás területén lévő mobil átjátszó toronyra, esetleg a főbejárat közelében lévő magasfeszültségű vezeték oszlopainak valamelyikére kívánnak felmászni. A jelenlévő rendőrök egy hangosbeszélő segítségével, több alkalommal a „stop” kifejezést használták, majd 12 rendőr, egysoros vonalba szerveződve próbálta a menetet megállítani. A csoport megpróbál a sorfalon áthaladni, sőt a tömeg mögül ismeretlen személyek kődarabokat, botokat és különböző fadarabokat kezdtek a rendőrökre dobálni. A rendőrök egy körülbelül 4 méteres fém rudat tartó csoportot észleltek a tömegben. A rudat tartó férfiak mozdulataiból a rendőrök arra következtettek, hogy azzal a sorfalat akarják megtámadni. Az esetleges összecsapás megelőzése céljából a rendőrök könnygázt alkalmaztak, amelynek hatására a tömeg 20-30 métert hátrált. A tömeg távolodását követően, egy az arcát a kezével eltakaró férfi feküdt a földön. A rendőrökön, illetve a helyszínen lévő mentőautó személyzetén kívül néhány, a tömegben tartózkodó férfi is a földön fekvő személy segítségére sietett, aki az egyik rendőrt váratlanul megrúgta. Ekkor a segítségére sietető társai közül ketten is a rendőrökre támadtak. A támadások elhárítása érdekében a rendőrök rendőrbotot, testi kényszert, valamint kézbilincset alkalmaztak. A korábban a földön fekvő iraki férfi 8 napon belül, a segítségére siető, egyik palesztin férfi 8 napon túl gyógyuló, arccsonttörést szenvedett. A mentők mindkettőjüket kórházba szállították. 
Este fél hét előtt néhány perccel a befogadó állomás igazgatósági épülete előtti parkolóban egy körülbelül 30-40 személyből álló békés csoport gyűlt össze, akik többségében az aszfalton üldögéltek. A biztonsági szolgálat munkatársainak kérdésére elmondták, hogy ülősztrájkkal tiltakoznak az ellen, hogy a „fekete ruhás rendőrök” – az Akció Osztály – rájuk törtek, a lakóhelyiségeket átkutatták, és az ott tartózkodó személyeket minden ok nélkül bántalmazták, továbbá angol nyelven sértegették őket. Különösen azt sérelmezték, hogy a lakóhelyiségeket átvizsgáló rendőrök kiválogatták az iszlám-vallású személyeket, akiket kivétel nélkül megütöttek, közülük többeket hosszan ütlegeltek, és az iszlámra sértő megjegyzéseket tettek. Az intézkedő rendőrök egy laptopot és több mobiltelefont is összetörtek. Később – a további rendfenntartás céljából – egy 18 rendőrből álló egység érkezett a befogadó állomásra, azonban a nap hátralévő részén további rendbontás nem történt. Ezen a napon az ENSZ Menekültügyi Főbiztossága Közép-európai Regionális Képviseletének (a továbbiakban: UNHCR) két munkatársa is a befogadó állomáson tartózkodott. A befogadó állomás egyik pakisztáni lakója angol nyelvű panaszlevelet adott át az UNHCR munkatársainak, amelyben azt sérelmezte, hogy az Akció Osztály intézkedése során a tulajdonát képező laptop is megsérült. Az UNHCR munkatársai a panasz másolatát átadták a befogadó állomás igazgatójának.
A következő nap, 2008. július 31-én reggel negyed kilenc körül egy 14 arab, szomáliai és más nemzetiségű férfiakból álló csoport ülősztrájkba kezdett a befogadó állomás főkapujának közelében lévő parkolóban. Kérdésre elmondták, hogy ismételten tiltakoznak a „fekete ruhás rendőrök” részéről ért előző napi bántalmazások, valamint a személyüket és az iszlámot ért sértő kifejezések miatt, és addig kívánnak demonstrálni, amíg a rendőrök által elszállított társaikat ki nem engedik. Időközben a demonstrálók létszáma körülbelül 80 személyre duzzadt, akik a földön ülve beszélgettek, és békésen várakoztak. Később, a délelőtt folyamán egy tolmács tájékoztatta a demonstrálókat arról, hogy az őket ért rendőri intézkedések miatt panaszt tehetnek. Erre azonban nem került sor. A nap folyamán újabb rendbontás nem történt, a tömeg spontán feloszlott.  

A vizsgált alkotmányos jogok
– A jogállamhoz valamint az ebből eredő jogbiztonsághoz való jog: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam”. /Alkotmány 2. § (1) bekezdés/;
– Az alapvető jogok tiszteltben tartásához és védelméhez való jog: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége”. /Alkotmány 8. § (1) bekezdés/; 
– Az emberi méltósághoz való jog: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani./Alkotmány 54. § (1) bekezdés/;
– A magánlakás sérthetetlenségéhez való jog: A Magyar Köztársaságban mindenkit megillet a jó hírnévhez, a magánlakás sérthetetlenségéhez, valamint a magántitok és a személyes adatok védelméhez való jog. /Alkotmány 59. § (1) bekezdés/;
– Menedékjog: „A Magyar Köztársaság törvényben meghatározott feltételek szerint – ha sem származási országuk, sem más ország a védelmet nem biztosítja – menedékjogot nyújt azoknak a nem magyar állampolgároknak, akiket hazájukban, illetve a szokásos tartózkodási helyük szerinti országban faji, nemzeti hovatartozásuk, meghatározott társadalmi csoporthoz tartozásuk, vallási, illetőleg politikai meggyőződésük miatt üldöznek, vagy üldöztetéstől való félelmük megalapozott”. /Alkotmány 65. § (1) bekezdés/.

A vizsgálat megállapításai
I. A 2008. június 11-én történtekkel kapcsolatos megállapítások
A 2008. június 11-én, az befogadó állomás befogadott jogállású lakóinak az intézmény területén található mobil átjátszó toronyban történő demonstrációjával összefüggő események két részre oszthatók. Egyrészt maga a demonstráció, különösen annak a rendőrség, által történő kezelésének módja, másrészt a demonstráció okául szolgáló probléma, vagyis az oltalmazott jogállású külföldiek személyazonosító okmánnyal történő ellátásának kérdése.
– Az Rtv. 37. § alapján a rendőrség az önveszélyes állapot vagy a személyeket közvetlenül fenyegető veszélyhelyzet megszüntetése érdekében intézkedni köteles. A befogadó állomás vezetője az Rtv. említett rendelkezésére figyelemmel  értesítette a demonstrációról a rendőrséget azzal, hogy a toronyban tartózkodó afgán állampolgárok öngyilkosságának megakadályozása érdekében szükséges intézkedéseket tegye meg. A rendőrség az Rtv. 37. § a) pontja alapján a veszélyhelyzet megszüntetéséhez szükséges intézkedéseket megtette, így a bekerített területen lévő mobil átjátszó toronyhoz vezető utat lezárta, a katasztrófavédelem és a mentőszolgálat munkatársait a helyszínre hívta, továbbá intézkedett arról, hogy a toronyban tartózkodók öngyilkossági szándékának megakadályozása érdekében egy szakpszichológus is a helyszínre érkezzen. Az Rtv. 26. § (1) bekezdése alapján a rendőrség feladatai ellátásához – például a közbiztonság védelme érdekében – magánszemély, jogi személy vagy jogi személyiséggel nem rendelkező szervezet segítségét kérheti és igénybe veheti. Az Rtv. hivatkozott rendelkezésre figyelemmel a Debreceni Rendőrkapitányság helyszíni parancsnoki feladatot ellátó munkatársa nem követett el jogszabálysértést akkor, amikor a mobil átjátszó toronyhoz vezető út lezárásához, illetve a veszélyhelyzet kezeléséhez – a helyszínen tartózkodó kilenc beosztott rendőrön túl - a biztonsági szolgálat három munkatársának segítségét is igénybe vette. Vizsgálatom ebben a tekintetben alkotmányos joggal összefüggő visszásságot nem észlelt.
A rendőrség az Rtv. 37. §-ban felsorolt biztonsági intézkedéseket egyrészt az elrendelésük alapjául szolgáló önveszélyes állapot vagy a személyeket közvetlenül fenyegető veszélyhelyzet megszűnéséig, tehát az időközben esedékes pihenő-, illetve ebédidő alatt is köteles fenntartani, másrészt – az Rtv. 26. § (2) alapján – a segítségnyújtó magatartásáért, így a segítségnyújtással közvetlen összefüggésben okozott kárért is felel. A biztonsági intézkedési kötelezettség teljesítése kapcsán sem hivatkozhat a rendőrség arra, hogy az ötödik afgán állampolgár azért jutott fel a toronyba, mert amíg a befogadó állomáson tartózkodó rendőrök ebédeltek, a segítőként igénybevett biztonsági szolgálat munkatársai a helyszínről eltávoztak. A helyszíni parancsnok feladata lett volna tisztázni, hogy a segítőként igénybevett biztonsági szolgálat munkatársai a rájuk bízott feladatot képesek-e megfelelően elvégezni, továbbá annak megszervezése is, hogy a helyszínen tartózkodó összesen tíz rendőr étkezése oly módon történjek, ami a törvényben előírt biztonsági intézkedések folyamatos fenntartását biztosítja. A rendelkezésemre álló iratokban nem találtam magyarázatot arra, hogy a helyszíni parancsnok a tornyot körülvevő kerítés ajtajának lezárásáról miért csak az ötödik személy feljutását követően intézkedett. A Debreceni Rendőrkapitányság munkatársai az Alkotmány 54. § (1) bekezdéséből eredő, az emberi élet védelmére vonatkozó kötelezettségükkel összefüggő visszásságot okoztak azzal, hogy a mobil átjátszó tornyot körülvevő terület, illetve az odavezető út lezárásának elmulasztásával lehetővé tették, hogy az ötödik demonstráló is feljusson az építményre. 
– A demonstráló afgánok személyi okmányokkal kapcsolatos követeléseinek előzménye, hogy az oltalmazotti jogállást a menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény (a továbbiakban: Metv.) a 2008. január 1-jén vezette be Magyarországon. A szabályozás hátterét a harmadik országok állampolgárainak, illetve a hontalan személyeknek menekültként vagy a más okból nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésének feltételeiről és az e státuszok tartalmára vonatkozó minimumszabályokról szóló, 2004. április 29-i 2004/83/EK tanácsi irányelv (a továbbiakban: kvalifikációs irányelv) jelenti. A kvalifikációs irányelv célja, hogy az Európai Unió tagállamaiban a menekültként történő elismerés vagy a kiegészítő védelem, valamint az elismerés visszavonásának egységes feltételrendszerét megteremtse, továbbá a menedékkérők, valamint a menekültként elismert vagy a kiegészítő védelemben részesülő személyek jogállását meghatározza. A hatályos jogszabályok szerint a menekültügyi hatóság a harmadik országok azon állampolgárait, valamint azokat a hontalan személyeket ismeri el menekültként, akiket az 1989. évi 15. törvényerejű rendelettel kihirdetett, a menekültek helyzetéről szóló 1951. évi egyezményben, továbbá az ahhoz tartozó 1967. évi jegyzőkönyvben (a továbbiakban együtt: Genfi ENSZ Egyezmény) meghatározott okból üldöznek. 
A kvalifikációs irányelvvel összhangban, – a Metv. 12. § (1) bekezdése alapján – a Magyar Köztársaság oltalmazottként azt a külföldit részesíti kiegészítő védelemben, aki nem felel meg a menekültként elismerés feltételeinek, de fennáll annak a veszélye, hogy a származási országába történő visszaküldése esetén őt súlyos sérelem érné, és nem tudja, vagy az e veszélytől való félelmében nem kívánja a származási országa védelmét igénybe venni. Ez egy ideiglenes státusz, hiszen a menekültügyi hatóság az oltalmazottként való elismerés feltételeinek fennállását az elismerést követően, legalább ötévente köteles felülvizsgálni. Amennyiben törvény vagy kormányrendelet kifejezetten eltérően nem rendelkezik, az oltalmazottat a menekült jogai illetik meg, és kötelezettségei terhelik.
Tehát Magyarország a menekülteket a Genfi ENSZ Egyezmény, az oltalmazottakat az Európai Unió keretében megalkotott kvalifikációs irányelv alapján részesíti védelemben. Annak ellenére, hogy – törvény vagy kormányrendelet eltérő rendelkezésének hiányában – az oltalmazottat a menekült jogai illetik meg és kötelezettségei terhelik, két különböző, egymástól jól elhatárolható, idegenjogi tartózkodási jogcímről van szó. Az oltalmazott személyi okmányokkal történő ellátásáról a Metv. 87. § (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a menekültügyi hatóság az „oltalmazottként történő elismerésről – az érintett természetes személyazonosító adatainak közlésével – tájékoztatja a személyi adat- és lakcímnyilvántartást kezelő központi szervet a nyilvántartásba történő felvétel, illetve személyazonosító igazolvánnyal, valamint személyi azonosítót és lakcímet igazoló hatósági igazolvánnyal történő ellátás céljából”. Az Metv. 93. § (1) bekezdésének e) és f) pontja alapján a Kormány feladata volt, hogy az oltalmazott okmányainak körét, továbbá azok formáját és adattartalmát rendeletben szabályozza. Az Metv. 93. §-ában kapott felhatalmazás alapján a 301/2007. (XI. 9.) Korm. rendelet született, ami a menedékjogi eljárásban elismerését kérő, valamint a menedékes jogállású külföldi okmányait részletesen szabályozza, azonban az oltalmazott okmányairól még csak említést sem tett.
Az IRM Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal (a továbbiakban: Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal) főigazgatója 2008. február 27-én írásban fordult a „központi szerv”, vagyis a Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatalának (a továbbiakban: KEHI) elnökéhez, és értesítette, hogy – a menekültügyi hatóság által a Metv. 87. § alapján teljesített tájékoztatást követően – „a területileg illetékes okmányhatóság feladata az ügyfél beidézése a személyazonosító okmánnyal történő ellátás céljából”. A főigazgató a KEHI elnökének közreműködését kérte, hogy a területileg illetékes okmányiroda „nemzetközi védelemben részesített személyi kör részére” a személyazonosító igazolványt, valamint személyi azonosítót és lakcímet igazoló hatósági igazolványt kiállítsa. 
2008. március 20-án a KEHI elnöke azt válaszolta a főigazgatónak, hogy a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény (a továbbiakban: Nytv.), 4. § (1) bekezdésének a) pontja alapján az oltalmazottként elismert külföldiek nem tartoznak a személyi adat-és lakcímnyilvántartás hatálya alá. Mivel az oltalmazottat, illetve a számára kiállítandó okmányfajtákat sem a Nytv., sem végrehajtási rendeletei nem ismerik, az említett személyi kör részére sem személyazonosító igazolvány, sem a személyi azonosítót és a lakcímet igazoló hatósági igazolvány kiadására nincs lehetőség. Említést tett az elnöki levél arról is, hogy a 301/2007. (XI. 9.) Korm. rendelet tervezetét az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium (a továbbiakban: IRM) 2007 szeptemberében véleményezés céljából KEHI-nek is megküldte, és munkatársai már ekkor jelezték, hogy a Metv. 87. § (2) bekezdésében megjelölt feladatok végrehajtásához a Nytv. és végrehajtási rendeletei módosításához, illetve kiegészítéséhez is szükség lenne. Az IRM azonban a javasolt jogszabály módosítások kezdeményezésétől elzárkózott.
A Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal főigazgatója 2008. április 9-én írásban tájékoztatta az IRM közjogi államtitkárát, hogy a KEHI elnökének álláspontja szerint a Nytv., a végrehajtásáról szóló 146/1993. (X. 26.) Korm. rendelet, valamint a személyazonosító igazolvány kiadásáról és nyilvántartásáról szóló 168/1999. (XI. 24.) Korm. rendelet vonatkozó szabályainak hiányában, az oltalmazottak számára személyazonosító igazolvány, valamint személyi azonosító és lakcímet igazoló hatósági igazolvány kiállítására nincs lehetőség. A főigazgató az IRM tájékoztatását kérte, hogy Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal milyen okmányokkal lássa el az oltalmazottakat. A vizsgálat során megkérdezett személyek állítása szerint, az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium illetékes vezetőitől azt a szóbeli utasítást kapták, hogy a Metv. 17. § (1) bekezdésének azon rendelkezése alapján miszerint, ha „törvény vagy kormányrendelet kifejezetten eltérően nem rendelkezik, az oltalmazottat, a menekült jogai illetik meg, és kötelezettségei terhelik”, az oltalmazott külföldit a menekültnek járó személyi okmányokkal kell ellátni.
2008 tavaszán az IRM BÁH Észak-alföldi Regionális Igazgatósága több alkalommal is jelezte a Debrecen Polgármesteri Hivatalnak, hogy számos olyan eljárás van folyamatban, amelynek eredményeként a külföldit oltalmazottként fogják elismerni, és – az IRM jogértelmezésére hivatkozva – sürgette, hogy a két hatóság a megfelelő okmányok kiállítása ügyében mielőbb jussok közös álláspontra. Az oltalmazottak személyi okmányokkal történő ellátása tekintetében a Metv. 87. § (2) bekezdése azonban mindössze a személyi adat- és lakcímnyilvántartást kezelő központi szervet említi, a külföldi lakóhelye szerinti jegyzőhöz sem ez a törvényhely, sem más jogszabály nem telepített hatáskört. Ebben a helyzetben egyrészt tisztázatlan volt, hogy az okmányok kiadása vajon a személyi adat- és lakcímnyilvántartást kezelő központi szerv vagy a helyi okmányiroda hatáskörébe tartozik, másrészt azt sem lehetett tudni, hogy az oltalmazott milyen típusú okmányra jogosult. Az oltalmazottak személyi okmányokkal történő ellátásával kapcsolatos feladatai tisztázása ügyében Debrecen Polgármesteri Hivatalának Okmányirodája 2008. május 15-én a másodfokon illetékes Észak-alföldi Regionális Közigazgatási Hivatal (a továbbiakban: Közigazgatási Hivatal) állásfoglalását kérte. A Közigazgatási Hivatal 2008. május 28-án kelt levelében azt válaszolta, hogy a „menedékjogról szóló törvény utolsó mondata nem elég egyértelmű ahhoz, hogy feladatkört lehessen megállapítani belőle, emellett jelenleg hiányoznak az alkalmazásához szükséges végrehajtási rendelkezések”. Debrecen Polgármesteri Hivatalának tájékoztatása szerint 2008. június 11-ét megelőzően az okmányirodának egyetlen olyan oltalmazott jogállású ügyfele nem volt, aki személyazonosító igazolvány, valamint a személyi azonosítót és lakcímet igazoló hatósági igazolványt kiállítását kérelmezte volna.
2008. június 11-én délelőtt az IRM BÁH Észak-alföldi Regionális Igazgatóságának vezetője megjelent Debrecen Polgármesteri Hivatalának Okmányirodáján, és bejelentette a demonstrálók követeléseit. Az Okmányiroda munkatársai a KEHI szakmai útmutatását kérték. A KEHI hatósági elnökhelyettesének 12 óra 7 perckor, elektronikus úton megérkezett válasza szerint az oltalmazott jogállású külföldieket ugyanolyan személyazonosító okmánnyal kell ellátni, mint a menekülteket. A KEHI hatósági elnökhelyettese 12 óra 41 perckor a korábbi állásfoglalását kiegészítette azzal, hogy a mobil átjátszó toronyban demonstrálókat az okmányirodán történő megjelenésükben akadályoztatott személyeknek kell tekinteni, így esetükben a 168/1999. (XI. 24.) Korm. rendeletnek az említett helyzetben irányadó rendelkezéseit kell alkalmazni. A KEHI állásfoglalásainak megérkezését követően Debrecen Polgármesteri Hivatalának Okmányirodája megkezdte a demonstrálók személyi okmányainak kiállítását. A feladat végrehajtásához az okmányiroda munkatársai a KEHI központi nyilvántartásából kinyomtatták a demonstrálók személyi adatait, amelyeket a központi szerv a Metv. 87. § (2) bekezdése alapján, a Bevándorlási Hivatalnak az oltalmazottként történő elismerésről szóló tájékoztatása szerint tart nyilván. A jelenlévők legnagyobb megdöbbenésére, a személyi adatlapok szerint a központi nyilvántartásban egyik demonstráló sem oltalmazottként, hanem mindannyian menekültként szerepeltek. Ezt az információt a KEHI elnökének 2008. szeptember 3-án kelt levele is megerősítette, akitől a vizsgálatom során azt a tájékoztatást kaptam, hogy a demonstrálókat munkatársai 2008. június 11-én felvették a személyi adat-és lakcímnyilvántartásba. A KEHI által korábban javasolt jogszabály módosítások elmaradása miatt – a Nytv. 11. § (1) bekezdésének b) pontja értelmében – az oltalmazott jogállású személyeket menekültként regisztrálták, az oltalmazotti státusukat a nyilvántartásban megjegyzésként jelezték. A rendelkezésemre álló adatok szerint a KEHI az oltalmazott jogállású külföldieket jelenleg is menekültként tartja nyilván, és a menekülteket megillető személyi okmányokkal látja el őket. Ilyeneket vehettek át a demonstrálók, továbbá azok, az általuk kijelölt személyek is, akiket 2008. június 11-én reggel a hatóság azért szállított el, hogy a követelt személyi okmányokat részükre is kiállítsák.
A Nytv. 3. § (2) bekezdése alapján a polgárok személyi adatait és lakcímét tartalmazó nyilvántartás feladata a Nytv-ben meghatározott adatok, továbbá azok változásainak gyűjtése és kezelése, azokról okiratok kiadása, valamint törvényben meghatározott jogosultaknak adatok szolgáltatása. A Nytv. 4. § (1) bekezdése sorolja fel a törvény hatálya alá tartozó személyeket, vagyis azokat, akiknek személyi adatait és lakcímét a nyilvántartás tartalmazza, és akiknek a nyilvántartásban szereplő adatairól okiratot lehet kiállítani. Ilyenek a Magyar Köztársaság területén élő magyar állampolgárok, a bevándorolt, a letelepedési engedéllyel rendelkező és a menekültként elismert személyek, továbbá az Európai Gazdasági Térségről szóló egyezményben részes tagállamok azon állampolgárai, akik rendelkeznek a magyar idegenrendészeti hatóság által kiállított EGT tartózkodási engedéllyel. Az oltalmazott jogállású külföldit a Nytv. nem említi. 
Kérdés, hogy a Metv. 17. § (1) bekezdésének azt a rendelkezését, mely szerint az oltalmazottat, ha törvény vagy kormányrendelet kifejezetten eltérően nem rendelkezik, a menekült jogai illetik meg, és kötelezettségei terhelik, lehet-e oly módon értelmezni, hogy a Nytv. személyi hatályát – annak módosítása nélkül – az oltalmazott külföldire is kiterjeszti? Álláspontom szerint a Metv. szóban forgó rendelkezése mindössze az oltalmazotti státusz, vagyis az idegenjog részét képező sajátos jogállás tartalmi meghatározásaként értelmezhető. A Metv. 17. § (1) bekezdése alapján az oltalmazotti jogállás centruma a menekült státusz. A jogállás ilyen módon történő definiálása egyrészt eligazítást nyújt a jogalkotó számára ahhoz, hogy az oltalmazott esetében a menekült jogállás tartalmát képező jogokat és kötelezettségeket, milyen szintű jogforrással lehet bővíteni vagy korlátozni, másrészt a jogalkalmazó számára is útmutatóul szolgál ahhoz, hogy az említett jogállású személyt megillető jogokkal és kötelezettségekkel kapcsolatos szabályokat milyen szintű normákban kell keresnie. 
A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény (a továbbiakban: Ket.) 12. § (2) bekezdése értelmében hatósági ügynek minősül, ha a hatóság az ügyfelet érintő adatot, tényt vagy jogosultságot igazol, illetve hatósági nyilvántartást vezet. Az oltalmazott természetes személyazonosító adatainak a KEHI, által történő nyilvántartása, továbbá a nyilvántartásban szereplő adatok igazolására szolgáló okiratok kiállítása is hatósági ügyek, amelyekre a Ket. szabályait kell alkalmazni. A Ket. 19. § (1) bekezdése értelmében a hatóság hatáskörét – a hatósági eljárás körébe tartozó ügyfajta meghatározásával – jogszabály állapítja meg. Jogszabályban kell megjelölni az első fokon eljáró, továbbá az adott ügyfajtában benyújtható fellebbezést elbíráló hatóságot is. Miután sem a demonstráció, sem a vizsgálat idején nem volt azonban olyan jogszabály hatályban, amelynek alapján Nytv. személyi hatálya az oltalmazottra is kiterjedt volna, továbbá a Kormány az oltalmazott okmányainak körére, azok formájára és adattartalmára vonatkozó szabályozási kötelezettségének sem tett eleget, a Metv. 17. § (1) bekezdése önmagában nem volt elegendő ahhoz, hogy abból akár a KEHI, akár Debrecen Polgármesteri Hivatalának Okmányirodája vonatkozásában hatósági feladat-és hatáskört lehetne levezetni. Az, hogy a menekültügyi hatóság az „oltalmazottként történő elismerésről – az érintett természetes személyazonosító adatainak közlésével – tájékoztatja a személyi adat- és lakcímnyilvántartást kezelő központi szervet a nyilvántartásba történő felvétel, illetve személyazonosító igazolvánnyal, valamint személyi azonosítót és lakcímet igazoló hatósági igazolvánnyal történő ellátás céljából,” mindössze azt jelenti, hogy azokat nem az oltalmazott köteles a KEHI-nek bejelenteni, hanem a menekültügyi hatóság hivatalból továbbítja. A Metv. 87. § (2) bekezdéséből azonban semmiképpen sem következik, hogy – az adatok továbbítását követően – az oltalmazott a személyazonosító okmánnyal történő ellátás céljából történő idézése a területileg illetékes okmányhatóság feladata lenne. A hatályos jogszabályok rendelkezéseivel összhangban volt a KEHI elnökének azon álláspontja, miszerint az oltalmazottként elismert külföldiek nem tartoznak a személyi adat-és lakcímnyilvántartás hatálya alá, ezért részükre sem személyazonosító igazolványt, sem személyi azonosítót és lakcímet igazoló hatósági igazolványt nem lehet kiadni. Nem okozott alkotmányos joggal visszásságot a Közigazgatási Hivatal 2008. május 28-án kelt levelében kifejtett azon álláspontja sem, miszerint a menedékjogról szóló törvény alkalmazásához szükséges végrehajtási rendelkezések hiányoznak. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében biztosított jogállam, továbbá az Alkotmány 8. § (1) bekezdésében biztosított alapvető jogai tiszteletben tartásához és védelméhez való joggal összefüggő visszásságot okozott azonban, hogy 2008. június 11-ig az oltalmazottként elismert külföldiek semmilyen, a személyazonosságuk, a jogállásuk, továbbá az őket megillető jogok igazolására szolgáló személyi okmányt sem kaphattak. Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságot megvalósító helyzet oka az volt, hogy az IRM a Nytv. valamint végrehajtási rendeletei megfelelő módosítását, illetve kiegészítését, továbbá az oltalmazott okmányainak körét, továbbá az okmányok formájára, és adattartalmára vonatkozó jogszabályok megalkotását nem kezdeményezte. Az a megoldás, mely szerint az oltalmazottak a KEHI nyilvántartásában menekültként szerepelnek, továbbá adataikat a menekültek személyi okmányaival igazolják, az alapvető jogok gyakorlását biztosítja, azonban a közhatalom alkotmányos gyakorlásával összefüggő jogállami elvárásoknak nem tesz eleget. 

II. A 2008. július 30-án történtekkel kapcsolatos megállapítások
A vizsgálat idején Magyarországon három menekülteket befogadó állomás működött, amelyek lakói a menedékjogi kérelmük elbírálásának fázisához igazodóan tartózkodtak az egyes intézményekben. Az eljárás megindulásakor a menedékjogi kérelmet benyújtott kérelmezők az egészségügyi szűrővizsgálatok elvégzése, illetve az esetleges „dublini eljárás” idején, Békéscsabán tartózkodnak. A békéscsabai tartózkodás átlagos időtartama 15 nap. A külföldiek a hatósági eljárás következő szakaszában, a menedékjogi kérelmük jogerős elbírálásáig – ami az esetleges bírói felülvizsgálat igénybe vétele esetén akár évekig is elhúzódhat – Debrecenben, a befogadó állomáson élnek. Azokat a külföldieket, akiket a magyar hatóság menekültként elismer, a Bicskei Menekülteket Befogadó Állomásra szállítják, integráció céljából, ami alapvetően 6 hónapig tarthat, azonban egy alkalommal, legfeljebb 6 hónappal meghosszabbítható. Azok a külföldiek, akiknek a menedékkérelmét a magyar hatóság elutasítja, ügyük további rendezéséig Debrecenben maradnak. A befogadó állomáson külön épületben éltek az egyedülálló nők, esetenként kiskorú gyermekükkel közös szobában, a családok, valamint az egyedülálló férfiak. Az intézmény saját egészségügyi részleggel rendelkezik, ahol orvosi rendelő, betegszobák, gyógyszerraktár, valamint az intézményben élő pszichiátriai betegek speciális elhelyezését és gondozását biztosító részleg működik. Az OBH 2004/2008. számú jelentésemben már utaltam arra, hogy a befogadó állomáson élő, közel negyven országból származó külföldi együttélése közel sem harmonikus, amit az is bizonyít, hogy amíg a 2007. év folyamán a befogadó állomáson mindössze három rendbontás történt, addig csak 2008. március végéig már három súlyosabb incidens volt. Az első 2008. március 7-ről 8-ra virradó éjszaka, a családok elhelyezésére szolgáló épületben történt, amikor a késekkel felfegyverkezett, ittas grúz állampolgárok egy csoportja rátámadt a békésen kártyázó afgánokra. A mentők négy afgán férfit szúrt sebekkel szállított kórházba, a rendőrök öt grúz állampolgárt előállítottak. A következő napon az előállításból visszaérkező grúz állampolgárokat egy körülbelül 50-60 fős csoport fogadta, amelynek tagjai az éjszaka történtek miatt kívánt elégtételt venni. A grúzok a szobájukba menekültek és a helyiségben található szekrényekkel elbarikádozták magukat. A befogadó állomás rendészei kihívták a rendőrséget, akik a csoportot feloszlatták, majd elhagyták a helyszínt. Körülbelül fél órával a rendőrök távozását követően az épület szomáliai lakói jelezték a verekedést, és a rendészek segítségét kérték. A helyszínre érkező rendőrök a szoba ajtaját leakasztva, az éjszaka előállított öt grúz férfit a földön fekve találták. Az orvosi vizsgálatok szerint egyikük koponyatörést, egy másik alkarcsonttörést, a többiek nyolc napon belül gyógyuló sérülést szenvedtek. A harmadik rendkívüli esemény március 19-én, a befogadó állomás ebédlőjében történt. Egy iraki állampolgár arra hivatkozva, hogy éhes, fennhangon még egy adag ételt követelt, és – nyomatékul – a szolgálatot teljesítő rendészt lökdösni kezdte. Személyi sérülés nem történt. 
2008. július 30-án 37 ország 382 állampolgára, 278 férfi, 54 nő és 50 gyermek élt a befogadó állomáson. Közülük 25 személy afgán és 57 szomáliai állampolgár volt. Az OBH 2004/2008. számú jelentésemben már jeleztem, hogy bizonyos nemzetiségekhez, illetve népcsoportokhoz tartozó külföldieket azért nem célszerű azonos intézményben elszállásolni, mert a békés együttélésük különféle vallási, történelmi, kulturális, ellentétek miatt esetleg más okokból nem, vagy csak nagy nehézségek árán biztosítható. A helyzetet nehezíti, hogy a befogadó állomások lakóinak többsége súlyos traumákon átesett, a menekülésre okot adó események, valamint az utazás közben elszenvedett viszontagságok által megviselt emberek, közülük sokan poszttraumás szimptómáktól szenvednek. A 301/2007. (XI. 9.) Korm. rendelet 32-34. §-ai alapján, a Metv. 2. § k) pontjában megjelölt „a kiskorú gyermeket egyedül nevelő szülő, valamint a kínzást, nemi erőszakot vagy a pszichikai, fizikai vagy szexuális erőszak más súlyos formáját elszenvedett személy” különleges bánásmódra, így például „rehabilitációs pszichológiai, valamint klinikai szakpszichológiai ellátásra, továbbá pszichoterápiás kezelésre” jogosult. A debreceni intézmény lakóinak esetében hivatalos traumafelmérés sem a befogadó állomásra történő befogadáskor, sem később nem történik. A különleges bánásmódot igénylő személyek kiszűrésének hiányában a befogadó állomáson intézményesített pszichés gondozás nem működik, ami különösen a gyerekek esetében lenne elengedhetetlenül fontos. Miután a 301/2007. (XI. 9.) Korm. rendelet 32-34. §-ai a különleges bánásmódot igénylő személyeket megillető speciális ellátást a Magyar Köztársaság által biztosított menedékjog részjogosítványaként szabályozzák, a hivatalos traumafelmérés elmaradása valamint az intézményesített pszichés gondozás hiánya az Alkotmány 65. § (1) bekezdésében biztosított menedékjoggal összefüggő visszásságot eredményez.  
Az intézmény állománytáblája szerint a befogadó állomáson egy háromtagú szociális és menekült ellátási csoport működik, amelynek kapacitása – az általuk végzett adminisztrációs és egyéb feladatokat is figyelembe véve – az ott élő, speciális gondozást igénylő, közel négyszáz külföldi létszámához viszonyítva indokolatlanul alacsony. Megfelelő létszámú és képzettségű szociális munkás hiányában a befogadó állomáson sem intézményesített konfliktuskezelés vagy mediáció nem működik. Az intézmény területére kirendelt, gépkocsis rendőrjárőr jelenléte is az állandósult feszültség bizonyítéka. Nem meglepő, hogy a sokféle kultúrából érkező, traumatizált, gyakran írni-olvasni sem tudó, idegen nyelvet valamint a helyi viszonyokat nem ismerő, az összezártságot és a tétlenséget nehezen viselő külföldi között gyakori a konfliktus, amit az érintettek – szakszerű segítség hiányában – a saját kultúrájukban szokásos módon kezelnek. A 2008. július 30-án reggel, az Információs Ház internet szobájában a befogadó állomás afgán és szomáliai lakói között kirobbant inzultus legfőbb oka is az állandósult tétlenségből eredő feszültség, valamint a kulturális különbség volt. A szakszerű konfliktuskezelés, illetve mediáció hiányában a kisebb összezördülés a két népcsoport közötti konfliktus eszkalációjához vezetett, aminek csak rendőrségi kényszerítő eszközök – testi kényszer, könnygáz és rendőrbot – alkalmazásával lehetett véget vetni. Az Rtv. 40. § alapján a rendőr a feladata ellátása során – jogszabály eltérő rendelkezése hiányában – beléphet a magánlakásnak nem minősülő egyéb helyre, és ott az intézmény rendjének lehetőség szerinti tiszteletben tartásával intézkedhet. Az Rtv. hivatkozott rendelkezése alapján önmagában az tény, hogy a befogadó állomáson kitört tömegverekedés megszüntetésére  rendőri erőket vettek igénybe, nem okozott alkotmányos joggal összefüggő visszásságot.
Az Rtv. 97. § (1) bekezdése szerint a rendőri intézkedések tekintetében minden lakás céljára használt helyiség, létesítmény, sőt tárgy, így – álláspontom szerint – a befogadó állomás lakóhelyisége is magánlakásnak számít, amelynek tiszteletben tartása és védelme – az Alkotmány 8. § (1) bekezdése alapján – az állam, vagyis a rendőrségnek is alapvető kötelessége. A rendelkezésemre álló adatok szerint a befogadó állomás lakóinak az összecsapásoktól távolmaradó többsége is a lakóhelyiségekbe húzódva várta a rend helyreállítását. Az Rtv. 39. § (1) bekezdésének b) pontja értelmében a rendőr – bűncselekmény elkövetésének megakadályozását, megszakítását vagy a bűncselekmény elkövetőjének, illetve gyanúsítottjának elfogását és előállítását kivéve – magánlakásba bebocsátás vagy hatósági határozat nélkül nem léphet, illetve nem hatolhat be. A rendelkezésemre álló iratokból nem derült ki, hogy a befogadó állomás lakóhelyiségeinek átkutatásával a helyszíni intézkedő parancsnok milyen bűncselekmény elkövetését kívánta megakadályozni, hiszen az összecsapások résztvevői, köztük a rendőrökre támadó külföldiek többnyire az épületeken kívül tartózkodtak. Az intézkedés során begyűjtött tárgyak egyikének birtoklása sem jelent jogsértést, azok bármelyik átlagos magyar háztartásban fellelhetők, sőt az sincs kizárva, hogy azokat az eseményektől távolmaradó külföldiek egy esetleges jogos védelmi helyzet esetére tartották maguknál. A rendőri erőknek a lakóhelyiségekbe történő erőszakos behatolásának elkerülése céljából indokolt lett volna, ha a helyszíni intézkedő parancsnok, illetve a befogadó állomás vezetése megpróbálta volna megnyugtatni az épületek között csoportosuló, azonban az összecsapásokban részt nem vevő külföldieket arról, hogy mindent tőlük telhetőt megtesznek a további erőszak elkerülése érdekében, azok megismétlődése, illetve továbbterjedése esetén a rendőrök meg fogják őket védeni. A békés tárgyalás helyett a női szállás, valamint az egyedülálló férfiak lakóhelyiségeinek átkutatásával a rendőrségnek a konfliktust a befogadó állomás azon lakóira is sikerült kiterjesztenie, akik az összecsapásoktól mindaddig távol maradtak, és a helyzet rendeződését a szállásukon kívánták kivárni. A női szállás lakóit az is sokkolta, hogy az ő ruházatuk átvizsgálását is az Akció Osztály férfi rendőrei végezték. Az amúgy is feszült helyzetben nem meglepő, hogy a speciális rendőri egység váratlan és megfélemlítő megjelenésére a lakóhelyiségekben tartózkodó külföldiek kiabálással és a berendezési tárgyak borogatásával reagáltak.  Miután a speciális rendőri egység a lakóhelyiségekbe akadály nélkül bejutott, nem tudni, mi volt az oka annak, hogy azok átvizsgálása során 5 külföldi 8 napon belül gyógyuló sérülést szenvedett, továbbá a rendőrök egy laptopot és több mobiltelefont is összetörtek. A befogadó állomás női szállására, továbbá az egyedülálló férfiak lakóhelyiségeibe történő rendőri behatolás, különösen azok átvizsgálásának módja az Alkotmány 59. § (1) bekezdésében biztosított, a magánlakás sérthetetlenségéhez való joggal összefüggő visszásságot okozott. 
Az Akció Osztálynak az intézkedésről szóló jelentése az iszlámot, illetve annak követőit ért megjegyzésekről, illetve egyéb atrocitásokról szóló beszámolót nem tartalmaz, a befogadó állomás lakóinak békés demonstrációi, továbbá a Magyar Helsinki Bizottságnál előterjesztett panaszok azonban ezek megtörténtét támasztják alá. Az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében biztosított emberi méltósághoz való joggal összefüggő visszásságot okoztak az Akció Osztály rendőrei azzal, hogy az iszlámot, továbbá annak követői sértő és becsmérlő megjegyzéseikkel illették. 

Összefoglalásul
A korábbi évhez viszonyítva, a 2008. év folyamán a befogadó állomáson megszaporodtak az erőszakos, nem ritkán személyes összeütközéssel járó rendbontások. A vizsgálat során feltárt alkotmányos joggal összefüggő visszásságot megvalósító események, illetve hiányosságok alapvetően az alábbi három okra vezethetők vissza.
A Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal vezetése által 2007-ben elrendelt átszervezés eredményeként a külföldiek a menedékjogi kérelmük elbírálásának fázisához igazodóan tartózkodnak a Magyarországon működő három menekülteket befogadó állomás valamelyikében. A külföldiek a menedékjogi kérelmük jogerős elbírálásáig – ami az esetleges bírói felülvizsgálat igénybe vétele esetén akár évekig is elhúzódhat – Debrecenben, a befogadó állomáson élnek. A menedékjogi eljárás szakaszaihoz igazodó elhelyezés azonban figyelmen kívül hagyta, hogy egyes nemzetiségekhez, illetve népcsoportokhoz tartozó külföldieket nem célszerű azonos intézményben elszállásolni, ugyanis különféle vallási, történelmi, kulturális, ellentétek miatt esetleg más okokból a békés együttélésük nem, vagy csak nagy nehézségek árán biztosítható. A befogadó állomások lakóinak többsége súlyos traumákon átesett, a menekülésre okot adó események, valamint az utazás közben elszenvedett viszontagságok által megviselt emberek, közülük sokan poszttraumás szimptómáktól szenvednek. A befogadó állomáson sem hivatalos traumafelmérés, sem intézményesített pszichés gondozás nincsen. A háromtagú szociális és menekült ellátási csoport kapacitása – az általuk végzett adminisztrációs és egyéb feladatokat is figyelembe véve – a speciális gondozást igénylő, mintegy negyven országból származó, közel négyszáz külföldi létszámához viszonyítva rendkívül alacsony. Megfelelő létszámú és képzettségű szociális munkás hiányában a befogadó állomáson intézményesített konfliktuskezelés vagy mediáció nem működik. A sokféle kultúrából érkező, traumatizált, gyakran írni-olvasni sem tudó, a magyar nyelvet és a helyi viszonyokat nem ismerő, az összezártságot és a tétlenséget nehezen viselő külföldi együttélése során gyakoriak a súrlódások, amit az érintettek – szakszerű segítség hiányában – a saját kultúrájukban szokásos módon, fizikai összecsapások útján próbálnak rendezni. A befogadó állomás lakói közötti összecsapások aggodalommal töltik el a település lakóit. 
Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságok másik oka az volt, hogy az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium a menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény, különösen az újonnan létrehozott oltalmazotti jogállásnak a hazai jogrendszerbe történő beillesztéséhez elengedhetetlenül szükséges jogszabályok módosítását, illetve megalkotását a KEHI munkatársainak előzetes jelzése ellenére sem kezdeményezte.
Az alkotmányos joggal összefüggő visszásságok harmadik csoportja a rendőrségnek a befogadó állomáson történt rendkívüli események kezelésével összefüggő tevékenységéhez kapcsolódik. Az, hogy 2008. július 11-én a mobil átjátszó toronyra az ötödik demonstráló is feljutott a helyszínen tartózkodó rendőröktől elvárható elemi körültekintés, illetve szervezési intézkedések elmulasztására vezethető vissza. Vizsgálatom során Hajdú-Bihar megye rendőrfőkapitánya arról tájékoztatott, hogy a mulasztást elkövető munkatársai fegyelmi felelősségre vonása ügyében már intézkedett, így ebben a vonatkozásban teendőm nincsen. A befogadó állomáson 2008. július 30-án történt események kapcsán elrendelt rendőri intézkedések, valamint azok végrehajtásának módja azonban azt bizonyítják, hogy a rendőrség az elérő kultúrából származó külföldiekkel történő bánásmódra, az esetleges konfliktusaik békés kezelésére nincs kiképezve. A Debreceni Rendőrkapitányság rendőreit, különösen a helyszíni intézkedő parancsnoki feladatokat ellátó rendőri vezetőket a békés konfliktuskezelésre, illetve mediációra mielőbb fel kell készíteni. Az iszlámvallású külföldiekkel szembeni rendőri intézkedéseket kísérő sértő, becsmérlő megjegyzések jövőbeni megelőzése céljából, mind a Debreceni Rendőrkapitányság, mind a Bevetési Osztály állománya multikulturális ismereteivel kapcsolatos hiányosságokat mielőbb pótolni szükséges. A javasolt képzésekhez szükséges pénzügyi források akár az Igazságügyi és Rendészeti Minisztérium által, a közrendvédelmi bírság előirányzat terhére évente meghirdetésre kerülő pályázatok útján is előteremthetők.

Ajánlások, kezdeményezések és javaslatok
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 20. § (1) bekezdése alapján javaslom, hogy
– az igazságügyi és rendészeti miniszter a Debreceni Menekülteket Befogadó Állomás állománytábláját vizsgálja felül, és intézkedjen további szociális munkások alkalmazása érdekében,
– a Bevándorlási és Állampolgársági Hivatal főigazgatója intézkedjen annak érdekében, hogy a befogadó állomáson a hivatalos traumafelmérés, valamint az intézményesített pszichés gondozás működjön.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 21. § (1) bekezdése alapján kezdeményezem, hogy Hajdú-Bihar megye rendőrfőkapitánya intézkedjen
– a Debreceni Rendőrkapitányság rendőreinek a békés konfliktuskezelésre, illetve mediációra történő felkészítése továbbá
– a Debreceni Rendőrkapitányság rendőreinek, továbbá az Akció Osztály állományának multikulturális képzése érdekében.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény 25. § alapján, az oltalmazott jogállású külföldiek személyi okmányokkal történő ellátása érdekében javaslom, hogy az igazságügyi és rendészeti miniszter kezdeményezze a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény, továbbá végrehajtási rendeletei, valamint a menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény végrehajtásáról szóló 301/2007. (XI. 9.) Korm. rendelet módosítását, illetve kiegészítését.

Budapest, 2008. december 18.

Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Az alkalmazott jogszabályok
A rendőrségről szóló 1994. évi XXXIV. törvény
37. § A rendőr az önveszélyes állapot vagy a személyeket, illetőleg az anyagi javakat közvetlenül fenyegető veszélyhelyzet megszüntetése érdekében
a) megteszi a veszélyhelyzet elhárításához, megszüntetéséhez haladéktalanul szükséges, a feladatkörébe tartozó intézkedéseket;
b) intézkedik az önmagát vagy mást veszélyeztető állapotban lévő személy orvosi vizsgálatára, és közreműködik az egészségügyi intézetbe történő szállításában;
c) intézkedik az öngyilkosság lehetőség szerinti megakadályozására;
e) területet lezárhat, és megakadályozhatja, hogy oda bárki belépjen vagy onnan távozzék, illetőleg az ott tartózkodókat távozásra kötelezheti.
39. § (1) A rendőr magánlakásba bebocsátás vagy hatósági határozat nélkül nem léphet be, illetve nem hatolhat be, kivéve
b) bűncselekmény elkövetésének megakadályozása, megszakítása, vagy a bűncselekmény elkövetőjének vagy gyanúsítottjának elfogása és előállítása céljából;
40. § A rendőr a feladata ellátása során - jogszabály eltérő rendelkezése hiányában - beléphet a magánlakásnak nem minősülő egyéb helyre, és ott az intézmény rendjének lehetőség szerinti tiszteletben tartásával intézkedhet.
97. § (1) E törvény alkalmazásában
c) magánlakás: a lakás (üdülő, nyaraló vagy a lakás céljára használt egyéb helyiség, létesítmény, tárgy), az ahhoz tartozó nem lakás céljára szolgáló helyiség, létesítmény, bekerített terület;

A menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény
2. § E törvény alkalmazásában
k) különleges bánásmódot igénylő személy: olyan kiszolgáltatott személy - különösen a kiskorú, a kísérő nélküli kiskorú, az idős, a fogyatékkal élő személy, a várandós nő, a kiskorú gyermeket egyedül nevelő szülő, valamint a kínzást, nemi erőszakot vagy a pszichikai, fizikai vagy szexuális erőszak más súlyos formáját elszenvedett személy -, aki egyéni helyzetére tekintettel sajátos szükségletekkel rendelkezik.
12. § (1) A Magyar Köztársaság oltalmazottként kiegészítő védelemben részesíti azt a külföldit, aki nem felel meg a menekültkénti elismerés feltételeinek, de fennáll annak a veszélye, hogy származási országába történő visszatérése esetén őt súlyos sérelem érné, és nem tudja, vagy az e veszélytől való félelmében nem kívánja a származási országa védelmét igénybe venni.
17. § (1) Az oltalmazottat - a (2)-(3) bekezdésben foglalt kivétellel -, ha törvény vagy kormányrendelet kifejezetten eltérően nem rendelkezik, a menekült jogai illetik meg, és kötelezettségei terhelik.
(2) Az oltalmazott - a 10. § (3) bekezdés a) pontjától eltérően - külön jogszabályban meghatározott úti okmányra jogosult.
(3) Az oltalmazott nem rendelkezik választójoggal.
87. § (2) A menekültügyi hatóság a menekültként vagy oltalmazottként történő elismerésről - az érintett természetes személyazonosító adatainak közlésével - tájékoztatja a személyi adat- és lakcímnyilvántartást kezelő központi szervet a nyilvántartásba történő felvétel, illetve személyazonosító igazolvánnyal, valamint személyi azonosítót és lakcímet igazoló hatósági igazolvánnyal történő ellátás céljából.
93. § (1) A Kormány felhatalmazást kap arra, hogy rendeletben
e) határozza meg az elismerését kérő, a menekült, az oltalmazott és a menedékes okmányainak körét;
f) határozza meg az elismerését kérő, a menekült, az oltalmazott és a menedékes okmányainak formáját és azok adattartalmát;

A menedékjogról szóló 2007. évi LXXX. törvény végrehajtásáról szóló 301/2007. (XI. 9.) Korm. rendelet
32. § A Tv. 2. § k) pontja szerinti különleges bánásmódot igénylő személy befogadására, a számára e körben nyújtott ellátásokra és támogatásokra e fejezet rendelkezéseit a 33-34. §-ban foglalt eltérésekkel kell alkalmazni.
33. § (1) Ha a különleges bánásmódot igénylő elismerését kérő egyéni helyzetére tekintettel indokolt, a menekültügyi hatóság köteles számára a befogadó állomáson elkülönített elhelyezést biztosítani.
(2) A család egységének fenntartását - lehetőség szerint - a különleges bánásmódot igénylő személy elkülönített elhelyezése során is biztosítani kell.
(3) A befogadás során a kiskorú elismerését kérő érdekeinek szem előtt tartásával kell eljárni. A befogadó állomáson nyújtott elhelyezés során a gyermek testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését elősegítő, az életkorának, egészségi állapotának és egyéb szükségleteinek megfelelő étkeztetéséről, ruházattal való ellátásáról, mentálhigiénés és egészségügyi ellátásáról, gondozásáról, neveléséről, továbbá lakhatásáról kell gondoskodni.
(4) A kísérő nélküli kiskorú elismerését kérőt - tizennyolcadik életéve betöltéséig - kiskorúak elkülönített elhelyezésére és ellátására alkalmas befogadó állomáson kell elhelyezni.
(5) A kísérő nélküli kiskorú hozzátartozójánál is elhelyezhető, ha a hozzátartozó a kísérő nélküli kiskorú elszállásolását, ellátását és gondozását írásban vállalja, továbbá a kísérő nélküli kiskorú és a hozzátartozó személyes kapcsolata alapján nyilvánvaló, hogy az elhelyezés a kísérő nélküli kiskorú érdekeit szolgálja.
(6) A kísérő nélküli kiskorú számára kijelölt szálláshelyet csak kivételes esetben és csak a kiskorú érdekeire tekintettel lehet megváltoztatni.
(7) A kísérő nélküli kiskorú elhelyezése során a család egységét a testvérek együttes elhelyezésével kell biztosítani figyelembe véve a testvérek életkorát és érettségük fokát is.
34. § (1) A különleges bánásmódot igénylő elismerését kérő a 26-27. §-ban foglaltak mellett térítésmentesen jogosult az egészségi állapotára tekintettel indokolt egészségügyi szolgáltatások igénybevételére, rehabilitációs, pszichológiai, valamint klinikai szakpszichológiai ellátásra, továbbá pszichoterápiás kezelésre.
(2) Az (1) bekezdés szerinti ellátások költségeinek megtérítésére a 28. § rendelkezései megfelelően irányadók.

A polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992. évi LXVI. törvény
4. § (1) A törvény hatálya alá tartoznak:
a) a Magyar Köztársaság területén élő magyar állampolgárok, a bevándorolt és a letelepedett jogállású, valamint a menekültként elismert személyek,
b) a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló törvény hatálya alá tartozó személyek (a továbbiakban: a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személy), amennyiben a szabad mozgás és a három hónapot meghaladó tartózkodási jogukat a Magyar Köztársaság területén gyakorolják.
(3) E törvény hatálya kiterjed:
a) a személyi adat- és lakcím-nyilvántartási, az adatkezelési és a lakcím-bejelentési eljárásra, továbbá
b) a külföldön élő magyar állampolgárok, valamint a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személy kivételével a személyazonosító igazolvánnyal kapcsolatos eljárásra, továbbá
c) a személyazonosítás célját szolgáló és jogosultságot igazoló egyéb okmányok kiadásával összefüggő eljárásra.
7/A. § (1) A kormányrendeletben kijelölt - körzetközponti feladatokat ellátó - települési (fővárosi kerületi) önkormányzat jegyzője a polgármesteri hivatal részeként okmányirodát működtet, amelynek a folyamatos és a szakmai szabályoknak megfelelő működését a települési (fővárosi kerületi) önkormányzat biztosítja. A jegyző
a) ellenőrzi a személyazonosító igazolvány iránti kérelem adatait, intézkedik az okmány kitöltéséről és gondoskodik a polgár részére történő átadásáról;
b) végzi a személyi azonosítóról és a lakcímről szóló hatósági igazolvány kitöltésével, nyilvántartásával és a polgár részére történő kézbesítésével kapcsolatos feladatokat;
c) ellátja a személyazonosítás céljára szolgáló, illetőleg jogosultságot igazoló okmányok kiadásával kapcsolatosan hatáskörébe utalt, törvényben meghatározott adatkezelési feladatokat.
(2) A személyazonosító igazolvánnyal összefüggő hatósági ügyben a körzetközponti feladatokat ellátó települési (fővárosi kerületi) önkormányzat jegyzője jár el.
11. § (1) A nyilvántartás tartalmazza a polgár
a) nevét;
b) magyar vagy külföldi állampolgárságát, illetve hontalanságát, magyar állampolgársága megszűnésének tényét (a továbbiakban: állampolgárság), valamint menekült, bevándorolt, letelepedett jogállását, illetve a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személy esetében a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való joggal történő rendelkezés tényét;
c) nemét;
d) születési helyét és idejét;
e) anyja nevét;
f) személyi azonosítóját;
g) elhalálozása helyét és idejét (a holttá nyilvánítását vagy a halál tényének bírói megállapítását);
h) lakcímét;
i) az adatszolgáltatásra vonatkozó, 2. § (1) bekezdés szerinti korlátozást, illetve tilalmat;
j) adataiból történő rendszeres adatszolgáltatásra vonatkozó jelzést;
k) családi állapotát, a házasságkötés helyét;
l) arcképmását, aláírását;
m) személyazonosító igazolványának, továbbá személyi azonosítójáról és lakcíméről kiadott hatósági igazolványának okmányazonosítóját.
26. § (1) A Magyar Köztársaság területén élő, e törvény hatálya alá tartozó polgár [4. § (1) bekezdés] köteles beköltözés vagy kiköltözés után három munkanapon belül lakóhelyének, illetve tartózkodási helyének címét a települési önkormányzat jegyzőjének nyilvántartásba vétel céljából bejelenteni (a továbbiakban együtt: lakcímbejelentés).
(2) Az (1) bekezdésben meghatározott polgárnak azt a tényt, hogy a Magyar Köztársaság területét a külföldi letelepedés szándékával elhagyja, illetőleg, hogy három hónapon túl külföldön tartózkodik, a lakóhelye szerint illetékes települési önkormányzat jegyzőjénél vagy az illetékes külföldi külképviseleti hatóságnál kell bejelentenie.
34. § Az e törvény alapján lefolytatott eljárásra, a hatósági nyilvántartás vezetésére, valamint a hatósági bizonyítvány és igazolvány kiadására a közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.

A közigazgatási hatósági eljárás és szolgáltatás általános szabályairól szóló 2004. évi CXL. törvény
1. § (1) A közigazgatási hatóság az eljárása során köteles megtartani és másokkal is megtartatni a jogszabályok rendelkezéseit. Hatáskörét a jogszabályokban előírt célok megvalósítása érdekében, mérlegelési és méltányossági jogkörét a jogalkotó által meghatározott szempontok figyelembevételével és az adott ügy egyedi sajátosságaira tekintettel gyakorolja.
12. § (1) A közigazgatási hatóság eljárása során az e törvény hatálya alá tartozó közigazgatási hatósági ügyekben e törvény rendelkezéseit kell alkalmazni.
(2) Közigazgatási hatósági ügy (a továbbiakban: hatósági ügy):
a) minden olyan ügy, amelyben a közigazgatási hatóság az ügyfelet érintő jogot vagy kötelességet állapít meg, adatot, tényt vagy jogosultságot igazol, hatósági nyilvántartást vezet vagy hatósági ellenőrzést végez,
19. § (1) A hatóság hatáskörét - a hatósági eljárás körébe tartozó ügyfajta meghatározásával - jogszabály állapítja meg. Jogszabályban kell megjelölni az első fokon eljáró, továbbá ha az nem a 107. §-ban és 108. §-ban megjelölt hatóság, a fellebbezést elbíráló hatóságot is.
85. § (1) A hatóság - törvényben, kormányrendeletben vagy önkormányzati rendeletben meghatározott esetben - az ügyfél adatainak vagy jogainak rendszeres igazolására hatósági igazolványt ad ki.
(2) A hatósági igazolványba csak a jogszabályban erre feljogosított hatóság tehet - a jogszabályban meghatározott tartalmú - bejegyzést.
(3) A hatósági igazolványt a bejegyzett adatok és jogok igazolására - az ellenkező bizonyításáig - mindenki köteles elfogadni, ezekre nézve az ügyfél más bizonyításra nem kötelezhető. Az ellenkező bizonyítására megfelelően irányadók a 83. § (5)-(7) bekezdésében foglaltak.
86. § (1) A hatóság a jogszabályban meghatározott adatokat nyilvántartja. A személyes adatok nyilvántartását csak törvény vagy a törvény felhatalmazása alapján, az abban meghatározott körben helyi önkormányzati rendelet írhatja elő.