Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2096/2008. számú ügyben

Előadók: dr. Bassola Eszter
dr. Rajzinger Ágnes
dr. Retkes Zita
Az eljárás megindulása
A Gyermekjogi Egyezmény1 29. cikkében foglaltak szerint a gyermek oktatásának egyik célja, hogy a gyermek tudatába kell vésni az emberi jogok és az alapvető szabadságok, valamint az Egyesült Nemzetek Alapokmányában elfogadott elvek tiszteletben tartását. Az Egyezmény 44. cikke alapján a részes államoknak ötévente be kell számolni a Gyermek Jogainak Bizottsága részére az Egyezményben elismert jogok érvényesítése érdekében elfogadott intézkedésekről, és az e jogok gyakorlásában elért előrehaladásról. A 2003-ban benyújtott, 2-3. időszakos országjelentés 2006-os értékelése során a Bizottság javasolta, hogy a tananyagba kötelező elemként kerüljön be az emberi jogok oktatása (53. pont), és javasolta továbbá olyan kampányok szervezését, amelyekkel a gyermekeket jogaikról tájékoztatják (55. pont). 
A Bizottság tehát ösztönözte az államot, hogy a folyamatos és szisztematikus képzés lehetőségének megteremtésével javítson a szakmai csoportok képzésén.
Fontosnak tartom hangsúlyozni, hogy a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvtv.) 11. § (2) bekezdésében foglaltak szerint a gyermek alkotmányos jogainak védelmét az országgyűlési biztos a maga sajátos eszközeivel segíti, amelynek során feladata, hogy a gyermek alkotmányos jogait érintő – tudomására jutott – visszaéléseket kivizsgálja, és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen. A Gyvtv. tehát az állampolgári jogok országgyűlési biztosa kiemelt feladatává teszi a gyermekek jogainak alkotmányos védelmét, és így – a kvázi gyermekjogi szakombudsmani teendőket is ellátva – a gyermeki jogokat nem csak a legtipikusabb, hanem a gyermeki jogok érvényesüléséhez illeszkedő, sajátos eszközrendszerrel is védeni kívánom, hangsúlyt fektetve a proaktív jellegű jogvédelemre is. A 2008. évben ezért a gyermekek jogainak érvényesülését feltáró, több évre tervezett alapjogi projektet indítottam, amelynek célja a gyermeki jogokkal kapcsolatban felmerült visszásságok feltérképezése, fókuszba helyezése, de elsősorban a gyermeki jogok érvényesülésének elősegítése.
A 2008-as évben a gyermekjogi projekt keretében – a Bizottság értékelésére is figyelemmel – az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (2) bekezdése alapján hivatalból vizsgálatot indítottam annak feltérképezésére, hogy a jelenlegi képzési rendszerben, alkalmazási feltételekben hogyan jelennek meg a gyermekjogi, alapjogi ismeretek, és azok milyen módon kerülnek alkalmazásra a gyakorlatban. A vizsgálat indítása arra tekintettel is szükséges volt, hogy a Gyermek Jogainak Bizottsága által tett megállapítás alapján több alapvető joggal összefüggő visszásság veszélye is felmerült, úgymint a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga, valamint az oktatáshoz való jog. A vizsgálat során az Obtv. 18. § (2) és (4) bekezdésében foglaltak alapján tájékoztatást kértem az oktatási és kulturális minisztertől, a szociális és munkaügyi minisztertől, valamint a Magyar Felsőoktatási és Akkreditációs Bizottság (MAB) elnökétől.
Az európai azonosságtudat és az egyetemes kultúra ismeretének fontossága miatt indokoltnak tartottam vizsgálatom kiterjesztését arra nézve, hogy a Nemzeti Alaptantervben kiemelt célként szereplő Európai Unióval kapcsolatos ismeretek oktatása mennyiben jelenik meg a gyakorlatban. Vizsgálatom során ezért az Európai Unióval kapcsolatos ismeretek oktatására vonatkozóan ugyancsak tájékoztatást kértem az oktatási és kulturális minisztertől.

A megállapított tényállás
A gyermeki jogok ismeretének és megismertetésének tárgyában indított vizsgálatomat két irányból közelítettem meg; egyrészt a közoktatásra, másrészt a felsőoktatásra fókuszálva elemeztem a gyermeki jogok jelenlegi magyarországi helyzetét.

1. Gyermeki jogok a képzési rendszerben
Az Obtv. 18. § (2) bekezdése alapján a MAB elnökének tájékoztatását kértem arról, hogy jelenleg mely képzésekben jelenik meg a gyermeki jogok oktatása, a minőséghitelesítési vizsgálat során a gyermeki jogok oktatása a feltételrendszer részét képezi-e, fogalmazott-e meg a Bizottság szakértői véleményt e tárgyban, valamint, hogy miként juttatja érvényre a Bizottság eljárása során a Gyermek Jogainak Bizottsága által megfogalmazott – az oktatási rendszert érintő – ajánlásokat. A MAB elnöke – határidőben beérkezett válaszában – részletesen tájékoztatott arról, hogy a felsőoktatási rendszerben a képzési és kimeneti követelmények határozzák meg, hogy a szakokon milyen ismeretkörökben kell képzést nyújtani. A gyermekek jogainak átfogó oktatását a tanári szakon belül a család- és gyermekvédő tanár szakképzettség képzési és kimeneti követelményei írják elő.
Ez a szakképzettség az új, többciklusú képzési rendszerben jelenleg az Eötvös Loránd Tudományegyetemen, az Eszterházy Károly Főiskolán és a Sapientia Szerzetesi Hittudományi Főiskolán szerezhető meg. Ezen kívül több szakon is megjelenik a gyermeki jogokkal kapcsolatos ismeretek oktatása, azonban ezek mindig az adott intézmények sajátos képzési rendjének megfelelően alakulnak. Ilyen szakok például az óvodapedagógus, a tanító, konduktor, gyógypedagógus, szociális munkás, szociálpolitikus. Továbbá léteznek olyan szakirányú továbbképzési szakok, melyeknek szintén anyagát képezi a gyermeki jogok oktatása (pl.: gyermek- és ifjúságvédelmi tanácsadó).
A minőséghitelesítés során – az elnök válaszában foglaltak szerint – minden, a jogszabályokban és követelményrendszerekben megfogalmazott elvárás a vizsgálat tárgyát képezi. Ennek megfelelően, ahol a képzési és kimeneti követelmények előírják a gyermeki jogok oktatását, ott a Bizottság mind a szakindítási eljárás, mind pedig a működés közbeni „párhuzamos program akkreditáció” során vizsgálja, hogy az intézmények eleget tesznek-e a kötelezettségüknek.
A MAB által készített szakértői véleményeknek ezidáig nem kellett részletesen kitérni a gyermeki jogokra, mert a benyújtott szakindítási kérelmek e tekintetben a MAB által vizsgált követelményeknek eleget tettek.
Arra a kérdésre, hogy a MAB miként juttatja érvényre a Bizottság eljárása során a Gyermek Jogainak Bizottsága által megfogalmazott – az oktatási rendszert érintő – ajánlásokat, az elnök arról tájékoztatott, hogy a gyermekek jogainak védelmében és a nevelésre való megfelelő felkészítés érdekében az új, egységes tanárképzési rendszerben a MAB támogatta a különböző igényű és helyzetű gyermekek nevelésének jobb biztosítását elősegítő egyes tanári szakképzettségek létesítését (pl.: család- és gyermekvédő tanár, inkluzív nevelés tanára).
Az elnök megkeresésemre adott válaszában hangsúlyozta, hogy a gyermek kiemelkedő joga a megfelelő nevelésben való részesülés. Az erre kialakítandó cselekvési tervnek részét kell képezze a gyermekek megfelelő etikai oktatása, melynek a gyakorlatban való megvalósulását szakképzések segítik elő, úgymint az etikatanár, a multikulturális nevelés tanára, család- és gyermekvédő tanár, életviteli és gyakorlati ismeretek műveltségterületi tanár.

2. Gyermeki jogok a gyakorlatban
A szociális és munkaügyi minisztert a gyermekjogi projekt megindításakor, 2008 márciusában, valamint az elért eredmények, további intézkedések megismerése tárgyában 2009 februárjában kértem fel arra, hogy általános képet adjon arról, miként tesz eleget a Gyermekjogi Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991.évi LXIV. törvényben foglaltak végrehajtásának. Ezzel összefüggésben tájékoztatást kértem arról, hogy milyen intézkedéseket foganatosítottak a Gyermek Jogainak Bizottsága által megfogalmazott észrevételek megvalósítása érdekében, milyen intézkedések történtek az Egyezmény elveinek megismertetése érdekében a gyermekek, szülők, a gyermekekkel foglalkozó szakemberek körében, valamint készült-e gyermekekre vonatkozó, átfogó nemzeti cselekvési terv, amely megteremti a gyermekek helyzetét érintő egyes szakpolitikák összehangolását, illetve magában foglalja az egyezmény elveinek és rendelkezéseinek végrehajtását ellenőrző mechanizmusokat. 
A miniszter válaszában arról tájékoztatott, hogy az Egyezmény minél szélesebb körben való megismertetésének a minisztérium honlapján való közzététellel tesznek eleget. Az Egyezmény szövegén túl a honlapon elérhetőek az Országjelentések, az Országjelentések bizottsági értékelése, vitája is.
A Bizottság által még 1998-ban megfogalmazott ajánlást figyelembe véve elkészült a Gyermekjogi Egyezmény 13 magyarországi nemzeti és etnikai kisebbség nyelvére történő lefordítása. Az SzMM gyermekjóléti és gyermekvédelmi szakemberek, illetve a közvetlen intézményei számára népszerűsítette a „Gyermekjogi ABC” könyvcsomagot, mely könyvcsomag hiánypótló célja, hogy a gyermekek, az őket tanító pedagógusok a gyermekvédelemmel foglalkozó szakemberek és a szülők is megismerkedhessenek a gyermekjogokkal.
Mindezen túl a minisztérium felkérte a Regionális és Közigazgatási Hivatalok Szociális- és Gyámhivatalait is a gyermeki jogok megismertetésének elősegítésére. A minisztérium több alkalommal szervezett a Gyermeki Jogok Világnapja alkalmából szakmai konferenciát. Emellett a tárca minden évben nagy hangsúlyt helyez szakmai programok, interaktív vetélkedők szervezésére, mely alkalmakkor a gyermeki jogok minél szélesebb körben való megismertetésére kiemelt figyelem hárul. A Betegjogi, Ellátottjogi és Gyermekjogi Közalapítvány a gyermekvédelmi szakellátásban élő gyermekek számára ingyenesen hívható zöld számot működtet, panaszaik kezelése, jogaik megismertetése céljából. 2008. június 1-től egységes európai telefonszámmal működik Magyarországon a Kék vonal gyermek és ifjúsági szolgálat, illetve az eltűnt gyerekekkel kapcsolatos telefonos hívószám. 
A „Legyen jobb a gyermekeknek!” nemzeti stratégia – a miniszter tájékoztatása szerint – egyszerre irányul arra, hogy a gyermekek életfeltételei jobbak legyenek, és hogy a gyermekekkel foglalkozó, nekik szolgáltatásokat nyújtó intézmények javuljanak, korszerűsödjenek. A Nemzeti Stratégia egy generáció alatt három átfogó célt kíván elérni; nevezetesen, hogy a jelenleginek töredékére csökkenjen a gyermekek és a család szegénységének aránya, és ezzel egyidejűleg közeledjenek egymáshoz a gyermekek továbbtanulási esélyei, életkilátásai. Szűnjenek meg a gyermeki kirekesztés, szegregálás és mélyszegénység szélsőséges formái, csökkenjen az életesélyeket romboló devianciák előfordulása. Alapvetően alakuljon át azon intézmények és szolgáltatások működési módja és szemlélete, amelyek ma hozzájárulnak a szegénység és a kirekesztés újratermelődéséhez. Ezen intézményeknek és szolgáltatásoknak sokkal nagyobb mértékben kell hozzájárulniuk a gyermekek képességeinek kibontásához, ahhoz, hogy felnőttként értelmes tevékenységek révén, teljes jogú polgárként kapcsolódjanak be a társadalom életébe.
A gyermeki jogok gyermekeknek szóló oktatásával, az ismeretek közvetítésével kapcsolatos kérdéskörben az oktatási és kulturális minisztert kerestem meg. Tájékoztatást kértem, hogy megjelenik-e a gyermeki jogok oktatása a képzési rendszerben (ha igen, kötelező vagy fakultatív jelleggel), milyen intézkedések történtek, illetve vannak tervbe véve közoktatási intézményekben a gyermeki jogokról való szélesebb tájékoztatás érdekében, folyt-e ezzel kapcsolatosan vizsgálat.
Az oktatási és kulturális miniszter megkeresésemre – röviden összefoglalva azt – a következő választ adta: „(...) A közoktatás tartalmi szabályozásának legfontosabb dokumentuma a Nemzeti Alaptanterv, amelynek szellemiségét a „Magyar Köztársaság alkotmánya, a magyar törvények, kiemelten a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény, valamint az emberi jogokról, a gyermek jogairól, a nemzeti és etnikai kisebbségi jogokról, a nemek közti egyenlőségről szóló nemzetközi dekrétumok és magyar jogforrások határozzák meg”. A Nemzeti alaptanterv kiadásáról, bevezetéséről és alkalmazásáról szóló 243/2003. (XII.17.) Korm. rendelet (továbbiakban: NAT) 2007. évi módosítása során több új elemmel is kiegészült. Beépítésre került az Európai Unió által javasolt nyolc elemből álló kulcskompetencia keretrendszere, amely a gazdaság világában és a modern társadalomban történő boldoguláshoz, az élethosszig tartó tanulás paradigmájához, a műveltség igényének kialakulásához, valamint a személyes önmegvalósításhoz szükséges kompetenciákat tartalmazza. Ezek közül a szociális és állampolgári kompetencia a „demokrácia, az állampolgárság fogalmának és az állampolgári jogoknak az ismeretén és az emberi jogok teljes körű tiszteletén alapul”. Nagyobb hangsúlyt kapott az aktív állampolgárságra és a demokráciára való nevelés is, továbbá a NAT kiegészült egy új fejezettel a „Tanulási esélyegyenlőség segítésének elvei” címmel.
A Nemzeti Alaptanterv Ember és társadalom műveltségi területe az, amely különösen alkalmas a szociális és állampolgári kompetenciák fejlesztésére. E terület kiemelt fejlesztési feladatai: „a személyiség és az emberi jogok tiszteletére nevelés, a nemzeti identitás, a történelmi és állampolgársági tudat erősítése, a szociális érzékenység, az életkornak megfelelő társadalmi problémák iránti nyitottság, a környezetért érzett felelősség, más kultúrák megismerése és elfogadása, a humánus, értékeket védő magatartás, valamint a demokratikus intézményrendszer használatához, az egyenlő bánásmóddal és az esélyegyenlőséggel kapcsolatos ismeretek és képessége fejlesztése”. A műveltségi terület előírja azt is, hogy a tanulók „felkészültségüknek megfelelő szinten kommunikációt folytassanak olyan témakörökről, mint az emberek közötti különbségek, a nemek közötti kapcsolatok, az egyén és a közösség viszonya, a gazdálkodás kérdései, a demokrácia és az emberi jogok és a nemzetközi humanitárius jog alapelvei”.
A válasz szerint a Nemzeti alaptantervben előírt fejlesztési feladatok megjelennek az általa kiadott vagy jóváhagyott kerettantervekben és helyi tantervekben is.
A miniszter kitért arra is, hogy a közoktatási törvény megnevezi azon szervezeteket is, amelyek a tanulói jogok érvényesülésének megvalósítását segítik. A közoktatási törvény 98. § (2) bekezdésében foglaltak szerint az oktatásért felelős miniszter tanulói jogokkal összefüggő döntéseinek előkészítésében Országos Diákjogi Tanács működik közre, amely véleményt nyilváníthat, javaslatot tehet, állást foglalhat a tanulói jogokat érintő bármely kérdésben. A törvény 95. § (6) bekezdésében foglaltak szerint az oktatásért felelős miniszter – az Országos Diákjogi Tanács közreműködésével – háromévenként összehívja az iskolai, kollégiumi diákönkormányzatok küldötteiből álló diákparlamentet. A törvény 62-64. §-ai rendelkeznek a diákönkormányzatoknak a különböző iskolai ügyekben gyakorolt kezdeményezési, döntési, véleménynyilvánítási, egyetértési jogáról.
Végezetül arról tájékoztatott, hogy az Országos Diákjogi Tanács javaslatára, az Oktatási és Kulturális Minisztérium támogatásával a Diákközéletért Alapítvány „diákjogi forró drótot” működtet, amelyen keresztül jogászok a diákok iskolai ügyeivel kapcsolatos kérdésekre válaszolnak, illetve a tanulókat problémáikkal a megfelelő szervekhez irányítják.
Az alapjogokat és a gyermeki jogokat illetően a gyermekek átlagos tudásáról is igyekeztem képet kapni. Különböző informális rendezvényeken hivatalom munkatársai rövid tesztet töltettek ki a gyermekekkel. A tesztek kettős funkciót szolgáltak: részint képet adtak a jogismeret jelenlegi szintjéről, részint – a tapasztalatok szerint – gondolatokat ébresztettek, kérdéseket generáltak. Amíg ugyanis általánosságban a jogok világa csak az arra igazán fogékony gyermekeket érinti meg, a tényleges élethelyzetekben felmerülő konkrét problémákra adott válaszok, megoldási módok a többség érdeklődését felkeltik. Érdekes és gyakori jelenség volt egy-egy, a korábbiakban említett rendezvényen, hogy a gyermek maga a feleletválasztós tesztben a jó megoldást karikázta be, de azt később áthúzta, és amikor ennek okáról kérdeztük, ő is és a mögötte álló felnőtt is bevallotta, hogy a felnőtt javaslatára változtatta meg a korábban bekarikázott helyes válasz. Sok esetben, több területen, témakörben tapasztalható bizonytalanság is; hivatalomhoz is számos esetben kérdés formájában érkezik beadvány nagyobb gyermekektől, akik bizonyos – egyébként legtöbbször komoly visszásság gyanúját felvető – helyzetek jogszerűségéről kérnek tájékoztatást.

3. Európai Unióval kapcsolatos ismeretek oktatása
A gyermekjogi ismeretek oktatásával kapcsolatban indított vizsgálatom során merült fel, hogy a NAT III. része, mely az iskolai nevelés-oktatás alapvető céljait határozza meg, külön kiemeli az európai azonosságtudatot, az egyetemes kultúra ismeretének fontosságát. Ezen címszó alatt kiemelt célként szerepel, hogy a tanulók szerezzenek ismereteket az Európai Unió kialakulásának történetéről, alkotmányáról, intézményrendszeréről, az uniós politika szempontrendszeréről. Ugyancsak a NAT-ban, a szociális és állampolgári kompetencia kérdéskörében szerepel, hogy a demokrácia az állampolgárság fogalmának és az állampolgári jogoknak az ismeretén alapul, ahogyan ezek az Európai Unió Alapjogi Chartájában és a nemzetközi nyilatkozatokban szerepelnek, és ahogyan ezeket helyi, regionális, nemzeti, európai és nemzetközi szinten alkalmazzák. A kompetencia többek között magában foglalja az európai integráció és az EU struktúráinak, főbb célkitűzéseinek és értékeinek az ismeretét, valamint az európai sokféleség és a kulturális identitás tudatosítását is.
Az Európai Uniós képzésnek a közoktatás területén kialakult szerepével kapcsolatban megkerestem az oktatási és kulturális minisztert, tájékoztatását kértem arról, hogy megjelenik-e az Európai Unióval kapcsolatos alapvető ismeretek (így pl. az Európai Unió kialakulásának története, főbb célkitűzései, intézményrendszere, az állampolgárság, stb.) oktatása a jelenlegi oktatási rendszerben, amennyiben igen, úgy milyen formában, kötelező vagy fakultatív jelleggel. Tájékoztatását kértem továbbá arról, hogy milyen arányú az Európai Unióval kapcsolatos alapvető ismeretek oktatása az iskolákban, valamint mi a miniszter álláspontja ezen ismeretek oktatásának fontosságáról, szükségességéről.
A miniszter korábban hivatkozott válaszában a magyar közoktatás tartalmi szabályozásának rendszerével kapcsolatban kiemelte, hogy a NAT a tartalmi szabályozás legfontosabb, központi dokumentuma, amely az általános műveltséget megalapozó szakaszban az iskolai nevelés-oktatás tartalmi egységét biztosítja, így minden iskola számára kötelező. A NAT alapján különböző kerettantervek készülnek, amelyeket vagy az oktatásért felelős miniszter ad ki, vagy a benyújtott kerettanterveket jóváhagyja, illetve az Országos Köznevelési Tanács javaslatára kihirdeti. Az iskolák helyi tantervük elkészítésekor választhatnak a kerettantervek közül, adaptálhatják azokat a helyi körülményekre, de készíthetnek helyi tantervet közvetlenül a NAT alapján is. A kerettantervek a tankönyvírók és más oktatási segédanyagok készítői számára is iránymutatók, sőt a tankönyvvé nyilvánítási eljárásban a tankönyvek vizsgálatakor a vonatkozó alkalmazott kerettantervvel való kapcsolódást is vizsgálni kell.
A NAT-ban az Európai Unióval kapcsolatos ismeretek, a szociális és állampolgári kompetencia keretében felsorolt képességek és attitűdök, az iskolai nevelés-oktatás alapvető céljai között szerepelnek, amely – ahogyan a miniszter válasza tartalmazza – azt jelenti, hogy minden tantárgy keretében törekedni kell az adott tananyag uniós vonatkozásainak megismertetésére. Leginkább mégis a Földünk-környezetünk és az Ember és társadalom műveltségterületek adnak lehetőséget az uniós ismeretek bővítésére. A 7-12. évfolyamon például a NAT alapján fejlesztett földrajz tankönyvekben ki kell térni az alábbi ismeretekre: Magyarország és az Európai Unió politikai rendszere, az érdekképviseletek, napjaink nemzetközi konfliktusai, a demokrácia és az emberi jogok; Európa és országai földrajzi jellemzőinek megismerése, különös tekintettel a Magyarországgal szomszédos országokra és az Európai Unió tagállamaira; az európai országok földrajzi jellemzőinek megismerése, különös tekintettel a Magyarországgal szomszédos országokra és az Európai Unió tagállamaira; az európai országok földrajzi jellemzőinek összehasonlítása; az európai népek, nemzetek egymásra utaltságának megértése; az integrációk lényegének, az országok együttműködési lehetőségeinek és módjainak megismerése. A történelem tanítása során a 20. század bemutatásakor tárgyalják az Európai Unióval kapcsolatos kérdéseket.
Konkrét kérdésekkel kapcsolatban a miniszter arról tájékoztatott, hogy az Európai Unióra vonatkozó ismereteket eltérő mélységben és mennyiségben ugyan, de minden iskolatípusban oktatják a magyar iskolákban. A NAT kötelezően írja elő az uniós ismeretek oktatását az iskolák számára és mindez kötelező a közoktatási tankönyvek fejlesztői számára is. A miniszter válasza azt is tartalmazza, hogy a minisztérium nem rendelkezik pontos adattal az Európai Unióval kapcsolatos ismeretek arányáról az egyes iskolákban és a tanított tananyag pontos részéről az egyes évfolyamokon, hiszen a helyi tantervek összeállítása a közoktatási törvény alapján az iskola feladata, és az oktatásban a tanárok is széles módszertani szabadságot élveznek. Az Európai Unióval kapcsolatos ismeretek oktatásának fontosságával kapcsolatban a miniszter válaszában kifejtette, hogy véleménye szerint az iskolás éveik alatt a tanulókat olyan ismeretekkel és személyes tapasztalatokkal kell gazdagítani, amelyek birtokában megállják helyüket az európai nyitott társadalmakban. Ezt a célt a NAT a Kiemelt fejlesztési feladatok témakörön belül az Európai azonosságtudat – egyetemes kultúra témakörében pontosan megfogalmazza.
Álláspontja szerint az Európai Uniós ismeretek oktatása területén nem szükséges további szabályozással élni, hiszen azt a Nemzeti alaptanterv kötelezően előírja. Ugyancsak rögzíti azt a vizsgakövetelmények között az érettségi vizsga vizsgaszabályzatának kiadásáról szóló 100/1997. (VI. 13.) Korm. rendelet a földrajz, a történelem és a társadalomismeret vizsgatárgyak vonatkozásában.

Érintett alkotmányos jogok
– az állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása az állam elsőrendű kötelessége”.)
– az ifjúság védelme (Alkotmány 16. §: „A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit.”)
– a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”)
– az oktatáshoz való jog (Alkotmány 70/F. § (1)-(2) bekezdés: „A Magyar Köztársaság biztosítja az állampolgárok számára a művelődéshez való jogot. A Magyar Köztársaság ezt a jogot a közművelődés kiterjesztésével és általánossá tételével, az ingyenes és kötelező általános iskolával, képességei alapján mindenki számára hozzáférhető közép- és felsőfokú oktatással, továbbá az oktatásban részesülők anyagi támogatásával valósítja meg.”)

Alkalmazott jogszabályok
– a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvtv.)
– a közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (Közokt. tv.)
– a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény (Ftv.)
– a helyi önkormányzatokról szóló 1990. évi LXV. törvény (Ötv.)
– a Nemzeti alaptanterv kiadásáról, bevezetéséről és alkalmazásáról szóló 243/2003. (XII. 17.) Korm. rendelet (NAT)
– az érettségi vizsga vizsgaszabályzatának kiadásáról szóló 100/1997. (VI. 13.) Korm. rendelet
– a Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény
– az 1976. évi 9. tvr.-rel kihirdetett Gazdasági, Szociális és Kulturális Jogok Nemzetközi Egyezségokmánya (GSZKE)

Megállapításaim
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Obtv. határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16. § (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat. Elsőként azt vizsgáltam, hogy az ügyben érintett szervekre kiterjed-e a hatásköröm.
Az ombudsmanok a kezdetektől – az intézmények nagyfokú autonómiáját szem előtt tartva – közszolgáltatóként vizsgálták a felsőoktatási intézményeket. Az Ftv. rendelkezéseiből közvetve – az állami alapítás, illetve elismerés, állami finanszírozás, akkreditáció, oklevél-kibocsátás stb. – következtethetünk a felsőoktatási intézmények közszolgáltató jellegére. 2
Az Ötv. 8. § (1) bekezdése a helyi közszolgáltatások körében a települési önkormányzat feladatául határozza meg – többek között – az alapfokú oktatásról való gondoskodást, és e tekintetben nem releváns, hogy az önkormányzat feladatát saját fenntartásában lévő intézmény, vagy a Közokt. tv.-ben szabályozott közoktatási megállapodás keretei között más fenntartású intézmény közreműködésével látja el. Ennek fényében a kialakult ombudsmani gyakorlat közszolgáltatónak minősíti mind az önkormányzati, mind a nem önkormányzati fenntartású, alapfokú oktatást nyújtó általános iskolákat.
Az Obtv., az Ftv. és az Ötv. idézett rendelkezései alapján a felsőoktatási intézményeket, valamint az általános iskolákat közszolgáltatást végző szervnek tekintem.

II. Az érintett alkotmányos jogok tekintetében
A gyermekek jogainak sajátossága az alanyban, tehát magában a gyermekben, a gyermeki létben rejlik. Az Alkotmánybíróság által deklarált elv szerint a gyermek ember, a gyermekek alkotmányos jogai általában megegyeznek a felnőttekével. A gyermeki jogok a felnőtteket megillető jogokon alapulnak, a gyermekek korának, szellemi és testi fejlettségének megfelelően.
Ahhoz azonban, hogy a gyermek képes legyen a jogok teljességével élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelően, a felnőtté váláshoz szükséges minden feltételt. Az érvényesítés során nem elegendő a gyermeki jogokat passzív módon tiszteletben tartani, hanem az államot olyan aktív beavatkozási kötelezettség is terheli, melynek elmulasztása esetén visszásság állapítható meg. A gyermek ugyanis sokkal kevésbé képes saját érdekeinek képviseletére; e hátrány kiegyenlítése érdekében a gyermekeket többletjogosítványok illetik meg. A többletjogosítványok jelzik annak az elvnek az érvényesülését, mely szerint a társadalomban az egyik legfőbb érték a gyermek. Az alaptörvény kifejezetten csak a választójog gyakorlásából zárja ki őket. A gyermek az alapjogokat – mint mindenki más is – azokkal a feltételekkel gyakorolhatja, amelyeket az egyes jogterületek számára előírnak. A gyermek alapjogait nem mindig gyakorolhatja közvetlenül: különbséget kell tehát tenni az alkotmányjogi jogképesség3 és az alkotmányjogi cselekvőképesség között. Ahol a törvények nem szabályozzák a gyermekek joggyakorlását, az Alkotmány alapján esetről esetre kell meghatározni, hogy a gyermek mely alapjogot, milyen vonatkozásban gyakorolhat maga, illetve, hogy ki gyakorolja nevében és érdekében, valamint, hogy gyermek voltára és az Alkotmány 67. §-ra tekintettel az alapjog gyakorlásának egyes területeiről nem zárható-e ki teljesen. A gyermek alapjoggyakorlásának – s ezen belül a személyes joggyakorlásnak – lehetősége a joggyakorlás következményeit átfogó döntési képesség kibontakozásával együtt, a növekvő korral egyre szélesebb lesz.4
A gyermeki alapjoggyakorlás korlátozásának indokoltsága két tényező együttes mérlegelésétől függ: elég érett-e a gyermek általában az önálló döntésre; illetve a döntés tárgyától: az adott esetben mihez kell az érettség. A résztvevők „érettségét” általában az érintett társadalmi intézmények működőképességének védelme, azaz a közérdek követeli meg. A jogkorlátozáshoz azonban elégséges érv lehet a gyermek saját magával – azaz döntése következményeivel – szembeni védelme is. A közérdekű és a saját érdekből való jogkorlátozás legtöbbször átfedi egymást. Önmagának mindenki árthat, s vállalhat kockázatot, ha képes a szabad, tájékozott és felelős döntésre. A nagykorúaknak a jog be nem avatkozása széles lehetőséget ad erre, s az általános személyiségi jogból folyó jog az önmeghatározásra és cselekvési szabadságra [Alkotmány 54. § (1) bekezdés] garantálja ezt a lehetőséget. 
A gyermekek esetében azonban maga az Alkotmány és a nemzetközi egyezmények teszik állami kötelességgé a gyermek fejlődési útjának megóvását a veszélyektől és kockázatoktól, éppen annak érdekében, hogy felkészülhessen a felelős és tájékozott döntésekre, mihelyt életkorával vélelmezett érettsége erre képessé teszi.5
Az Alkotmánybíróság határozatában6 felhívja a figyelmet arra, hogy az oktatás az emberi személyiség kibontakoztatására irányuló tevékenység. 
Az oktatásnak az emberi személyiségre gyakorolt sokoldalú hatásával szemben támasztott követelményeket hangsúlyozza a GSZKE 13. cikk 1. pontja is: „az iskolai nevelésnek minden személyt képessé kell tennie arra, hogy hasznos szerepet töltsön be a szabad társadalomban, előmozdítsa a megértést, türelmet és barátságot valamennyi nemzet, valamint minden faji, népi és vallási csoport között”.
A Gyermekjogi Egyezmény 28. cikkében foglaltak szerint az Egyezményben részes államok – így Magyarország is – elismerik a gyermeknek az oktatáshoz való jogát. A 29. cikk szerint a gyermek oktatásnak a következő célokra kell irányulnia. Elő kell segíteni a gyermek személyiségének kibontakozását, valamint szellemi és fizikai tehetségének és képességeinek a lehetőségek legtágabb határáig való kifejlesztését; a gyermek tudatába kell vésni az emberi jogok és az alapvető szabadságok, valamint az Egyesült Nemzetek Alapokmányában elfogadott elvek tiszteletben tartását; a gyermek tudatába kell vésni a szülei, személyazonossága, nyelve és kulturális értékei iránti tiszteletet, valamint annak az országnak, amelyben él, továbbá esetleges származási országának a nemzeti értékei iránti és a sajátjától különböző kultúrák iránti tiszteletet; fel kell készíteni a gyermeket arra, hogy a megértés, a béke, a türelem, a nemek közti egyenlőség, valamennyi nép, nemzetiségi, nemzeti és vallási csoport és az őslakosok közötti barátság szellemében tudja vállalni a szabad társadalomban az élettel járó mindenfajta felelősséget; a gyermek tudatába kell vésni a természeti környezet iránti tiszteletet.
A részes államok a 42. cikkben foglaltak alapján arra is kötelezettséget vállalnak, hogy az Egyezmény elveit és rendelkezéseit hatékony és arra alkalmas eszközökkel a felnőttek és a gyermekek széles körében ismertetik.
Felelős és tájékozott döntést a gyermekek, fiatalok tehát csak abban az esetben tudnak hozni, ha alapos ismeretekkel rendelkeznek jogaikról és azok korlátairól egyaránt. Ehhez köteles a magyar köz- és felsőoktatás, valamint a gyermekekkel foglalkozó minden szakember mankót, segítséget nyújtani. A segítségnyújtáshoz, valódi ismeretátadáshoz az szükségeltetik, hogy a gyermeki jog, a szakemberek számára ne csupán üres fogalmat jelentsen: a mögöttes tartalom, az érvényre juttatást elősegítő, megfelelő alapjogi gondolkodás nélkül ugyanis hatékonyan nem érvényesülhetnek sem a Gyermekjogi Egyezményben, sem az Alkotmányban foglalt jogelvek.

III. 1. A gyermekek alkotmányban foglalt védelmének megvalósításáért, a gyermeki jogok érvényesüléséért minden gyermekekkel foglalkozó szakember felelősséggel tartozik, különösen azok, akik mindennapi kapcsolatban állnak velük (egészségügyben dolgozók, szociális munkások, pedagógusok, rendőrök stb.). 
A gyermekek jogai elsősorban és a legnagyobb mértékben természetesen magukat a gyermekeket érintik, de nagyon kevés gyermek tudja, hogy melyek is az ő jogai és még kevésbé, hogy miként gyakorolhatja azokat. A gyermeki jogok érvényesülésének alapvető, minimális feltétele, hogy a gyermekekkel dolgozó szakemberek részesüljenek ilyen irányú képzésben. A felsőoktatási intézményben a képzés képzési program alapján folyik, amely az intézmény szenátusa általi elfogadással válik érvényessé. A képzési program részeként a tantervet alap- és mesterképzésben az oktatási és kulturális miniszter által kiadott képzési és kimeneti követelmények alapján, szakirányú továbbképzésben szabadon készíti el a felsőoktatási intézmény. 7
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy a jelenlegi magyarországi képzési rendszerben csak egy szakon, a család- és gyermekvédő tanár szakon oktatják a gyermeki jogokat átfogóan. Ilyen képesítés pedig csupán három magyarországi felsőoktatási intézményben szerezhető, a budapesti Eötvös Loránd Tudományegyetemen, a Sapientia Szerzetesi Hittudományi Főiskolán, valamint az egri Eszterházy Károly Főiskolán. Mindezekre tekintettel – amint azt a Gyermek Jogainak Bizottsága értékelésében megfogalmazta – megállapítható, hogy a képzés sem számában, sem elérhetőségében (fővárosi orientáltság) nem képes eleget tenni azon kötelezettségének, melyet a Gyermekjogi Egyezmény, valamint az Alkotmány rendelkezései írnak elő.
Mindezek alapján megállapítom, hogy az átfogó gyermekjogi ismeretek képzésekből való hiánya, a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot okoz.

2. A közoktatási törvény értelmében8 a Magyar Köztársaságban minden gyermek tanköteles, vagyis általában tizenkét évig az állam által biztosított és garantált intézményes oktatásban vesz részt. Vizsgálatom ezért különös jelentőséget tulajdonított a közoktatási intézményeknek, hiszen a gyermekek oktatásának legfőbb színterei éppen ezek, így rajtuk keresztül szinte valamennyi gyermek elérhető.
A jogtudatosításnak álláspontom szerint három szintje különböztethető meg. Az első a jogismeret, azaz a jogokról, illetve azok korlátairól szóló ismeretanyag átadása. Ez pusztán információk birtoklását jelenti, amely nélkülözhetetlen a jogtudatosság mélyebb jelentéstartalmainak megvalósulásához, de nem elegendő. A második szint a jogkövető magatartás kialakulása, amely a társadalomba való beilleszkedéshez, a demokratikus elveken alapuló jogállam állampolgárai számára elengedhetetlen. A jogtudatosság harmadik szintje – ahogyan a Gyermekjogi Egyezményben9 és számos további nemzetközi dokumentumban, magyar jogforrásban is szerepel –, hogy a gyermek tudatába vésődjön, személyiségében mintegy attitűdként alakuljon ki az emberi jogok és az alapvető szabadságok tisztelete, a nemzeti értékek iránti és a sajátjától eltérő kultúrák iránti tisztelet, valamint a megértés, a béke, a türelem, a nemek közti egyenlőség, valamennyi nép, nemzetiségi, nemzeti és vallási csoport és az őslakosok közötti barátság szellemében a szabad társadalomban az élettel járó mindenféle felelősségvállalás képessége. 
Ezen elvek, az emberi és gyermeki jogok, az Alkotmányban rögzített alapjogok ismerete nem életkor kérdése. A vizsgálat tapasztalatai alapján a felnőtt társadalom nem helyez kellő hangsúlyt a gyermekek jogtudatosítására, nem tartja azt kiemelkedően fontos területnek. A leggyakoribb és legtipikusabb ellenérv a gyermekek jogtudatos nevelésével kapcsolatosan, hogy a jogismerettel rendelkező gyermekek jogaikkal visszaélnek, így célszerűbbnek látszik nem is ismertetni meg őket az Alkotmány alapján minden embert egyaránt megillető, alapvető jogokkal, az emberi jogokkal és a gyermeki jogokkal.
Álláspontom szerint azonban a gyermekeket jogaikkal élni – és nem visszaélni – a felnőtteknek kell megtanítaniuk. A szabadságjogokkal ugyanis nem azok élnek vissza, akik megfelelő ismerettel rendelkeznek a jogok valós tartalmáról, hanem épp ellenkezőleg, azok, akik e jogokat kevéssé ismerik, és csak a kihasználandó lehetőséget látják bennük. A joggyakorlás korlátaira magam is – a gyermekek számára készített honlapon10 található katalógusban és azon kívül is – nyomatékosan felhívom a figyelmet, hiszen a jogok csak mások jogainak tiszteletben tartásával gyakorolhatók. A jogok tartalmának korlátaival kapcsolatos hangsúlyos tájékoztatás annál is inkább fontos feladat, mert a felelős joggyakorlás nem jelentheti mások jogainak indokolatlan, önkényes megsértését, csorbítását.
	Mindezek alapja elsődlegesen a jogismeret átadása, amelynek közvetítésében kiemelkedő szerep jut a közoktatási intézményeknek és a helyi tantervekben rögzített tananyagnak. Meggyőződésem, hogy amíg a jogismeret nem kap nagyobb hangsúlyt a kerettantervekben és helyi tantervekben, addig szinte elvárhatatlan, hogy a gyermekekben – a Gyermekjogi Egyezményben vállalt kötelezettségünknek megfelelően – az emberi jogok és gyermeki jogok iránti feltétlen tisztelet attitűdje kialakuljon.
Kétségtelen, hogy a NAT jogi keretet biztosít arra nézve, hogy a kerettantervekben és a helyi tantervekben megjelenhessen az alapjogokat, emberi jogokat, gyermeki jogokat tiszteletben tartó, szociális és állampolgári kompetenciák fejlesztése. Mindazonáltal az ilyen irányú ismeretek átadásának, a kompetenciák fejlesztésének fakultatív jellege nem segíti elő azoknak ténylegesen, a gyakorlatban is megjelenő, valódi megvalósulását. Az Európai Uniós és nemzetközi tendenciák is azt mutatják, hogy a jogtudatosítást az államok intézményes keretek közé igyekeznek integrálni (akár civil szervezetek bevonásával), hiszen a közoktatási intézmények azok, amelyeken keresztül a leginkább biztosított a gyermekek, tanulók információkkal való ellátása, képzésük, személyiségük fejlesztése. A Gyermek Jogainak Bizottsága is feltehetően ezért javasolta Magyarország számára, hogy a tananyagba kötelező elemként kerüljön be az emberi jogok oktatása.
3. Mindenekelőtt fontosnak tartom kiemelni, hogy az Európai Unióval kapcsolatos alapvető ismeretek oktatását a gyermekek és a velük foglalkozó szakemberek emberi jogi képzése következő lépcsőjének tekintem, hiszen az európai állampolgárság tudat kialakítása, fejlesztése elképzelhetetlen az annak alapját képező nemzeti identitástudat, jogtudatos attitűd megléte nélkül. Álláspontom szerint külön kiemelt figyelmet kell fordítani a gyermekek jogtudatosítására, amely a jogaikról, a jogaik gyakorlásának korlátairól szóló erkölcsi jellegű képzést – nem csupán oktatást – jelenti, hiszen a képzésen keresztül, az aktív részvétellel, a különböző játékos helyzetgyakorlatokkal, a sokféle téma, probléma megvitatása során valósítható meg a gyermekek attitűdjének formálása, az egymás iránt érzett szolidaritás, odafigyelés érzetének kialakítása. A gyermekek tudatformáló emberi jogi képzésének pedig fontos követelménye, előfeltétele a gyermekekkel foglalkozó szakemberek oktatása. A jelentésemben feltárt visszásságok orvoslása tehát mindenképp elsődleges jelentőségű. 
A gyermeki jogok érvényesülésére vonatkozó vizsgálathoz kapcsolódóan az Európai Uniós ismeretek oktatásának tárgyában indított vizsgálatom eredményeképp megállapítottam, hogy az európai ismeretek gyakorlatban történő megjelenése nem veti fel az oktatáshoz való joggal összefüggő visszásság gyanúját. A miniszter tájékoztatása szerint ugyanis minden iskolatípusban oktatják, noha annak mennyisége és mélysége eltérő lehet. Indokoltnak tartom ugyanakkor felhívni a figyelmet arra, hogy számos külföldi példa van arra nézve, hogy akár intézményes keretek között, akár az iskolai tanítási időn kívül civil szervezetek bevonásával, a diákokat aktív szereplőként vonják be az Európai Unió működésének megismerését segítő képzésekbe.

IV. Nemzetközi kitekintés
"Senki sem születik jó állampolgárnak,
ahogy egyetlen államban sincs magától értetődő demokrácia.
Sokkal inkább igaz az, hogy mind a kettő folyamat,
amely egy életen át tart és fejlődik.
A fiatalokat születésüktől kezdve be kell vonnunk ebbe a folyamatba."
Kofi Annan

1. Különös jelentőséget kapnak a jelentésemben vizsgált kérdések, illetve az emberi jogi képzés gyakorlatban történő megvalósulása annak fényében, hogy az ENSZ Közgyűlése 2007. december 18-án kelt, 62/171. számú határozatával a 2008. december 10-től kezdődő évet az Emberi Jogok Tanulásának Nemzetközi Évének nyilvánította. Eszerint ezt az évet olyan tevékenységeknek kell szentelni, melyek szélesítik és mélyítik az emberi jogok tanulását olyan alapelvek alapján, mint az egyetemesség, oszthatatlanság, egymásrautaltság, pártatlanság, tárgyilagosság, konstruktív párbeszéd és együttműködés. Célja erősíteni minden emberi jog és alapvető szabadság népszerűsítését és védelmét, beleértve a fejlődéshez való jogot is, valamint kiemelten szem előtt tartani az államok azon kötelezettségét, hogy az emberi jogok és alapvető szabadságjogok védelmét biztosítsák és elősegítsék politikai, gazdasági és kulturális rendszerre, valamint nemzeti és regionális sajátosságokra, eltérő történelmi, kulturális és vallási háttérre tekintet nélkül.
Az ENSZ Közgyűlése 2004. december 10-én hirdette meg a Világ-programot az emberi jogi oktatásért (továbbiakban: Világ-program) annak érdekében, hogy elősegítse az emberi jogi képzéssel kapcsolatos programok alkalmazását minden szektorban. A Világ-program az emberi jogi oktatásért az ENSZ Emberi Jogok Oktatásának Évtizedének (1995-2004) eredményeire építve törekszik elősegíteni a közös megegyezést az emberi jogok oktatásának alapelveiről és módszereiről, annak érdekében, hogy egy konkrét keretet adjon a szükséges intézkedéseknek és megerősítse a partneri viszonyt és együttműködést a nemzetközi szintről lefelé egészen a gyökerekig.
A Világ-program különböző fázisokból épül fel, az első időszak a 2005-től 2009-ig terjedő időszakot öleli fel és az általános iskolai és középiskolai (közoktatási) szintre összpontosít. Az első időszakra szóló akcióterv (Első Akcióterv) – amelyet oktatási és emberi jogi szakemberek dolgoztak ki minden országból – konkrét stratégiát és gyakorlati ötleteket ajánl az emberi jogi képzés nemzeti megvalósítása érdekében. 
2006 januárjában az Európa Tanács, az UNESCO és az ENSZ emberi jogi főbiztosa közös levelet intézett az Európa Tanács 46 tagállama oktatási minisztereihez az ENSZ Világ-program az emberi jogi oktatásért Első Akciótervének meghirdetésével – amelyet európai szinten az Európa Tanács ellenőriz – kapcsolatban.
A Világ-program Első Akcióterve felhívja az ENSZ szerveit, hogy az egyes államok jelentéseinek felülvizsgálatakor helyezzenek hangsúlyt az államok azon kötelezettségeire, hogy az iskolai rendszeren belül történő emberi jogi oktatást alkalmazzák. Az Első Akcióterv azt is tartalmazza, hogy nemzeti szinten minden országon belül az oktatási minisztérium által kijelölt koordinációért felelős osztály vagy részleg, szoros együttműködésben működik azokkal a jelentős nemzeti irodákkal, amelyek azért felelősek, hogy az ország ENSZ szerveinek szóló jelentéseit kidolgozzák, annak érdekében, hogy az emberi jogok oktatása területén történő fejlődés az egyes jelentésekben is megjelenjen. 2006 júniusában az emberi jogi egyezmények végrehajtását szolgáló szervek elnökeinek 18. találkozóján az a javaslat született, hogy az államoknak információt kellene szolgáltatniuk bármely olyan jellegű intézkedésről, amely azt szolgálja, hogy megfelelő emberi jogi oktatást és képzést biztosítsanak a szakembereknek, köztük a tanároknak is. Az államoknak ugyancsak információt kell nyújtaniuk minden olyan intézkedésről, amelyek az emberi jogok oktatáson és képzésen belüli általános és iskolákon belüli speciális jellegű elismerését szorgalmazzák.
A Világ-program első fázisában (2005-2009.) a kormányokat és más releváns szereplőket arra ösztönzik, hogy az Első Akciótervet négy lépcsőben alkalmazzák:
1. lépcső: Elemezzék az emberi jogi oktatás jelenlegi helyzetét a közoktatási és középiskolai rendszerben.
2. lépcső: Állapítsanak meg elsődleges célokat, prioritásokat és fejlesszék a nemzeti alkalmazási stratégiát.
3. lépcső: Hajtsák végre és ellenőrizzék az egyes intézkedéseket.
4. lépcső. Értékeljenek.
Minden oktatási misztérium vagy azzal megegyező hatáskörű intézmény kijelöl egy külön osztályt/részleget, amely minden résztvevő szereplővel kapcsolatot tart és nemzeti központként (national focal points) szolgál az emberi jogok iskolai rendszeren belüli oktatása területén. Az ENSZ Emberi Jogi Főbiztosának honlapján fellelhető, 2007 novemberében lezárt listán Magyarország tekintetében nincs megjelölve ilyen jellegű kapcsolattartásra hivatott szerv és személy, holott Európában például Bulgária, Csehország, Észtország, Málta is kijelölt ilyen intézményt.
2. 1997-ben az Európa Tanács, úttörő módon, az emberi jogok alapvető értékein alapuló projektek fejlesztésében, az európai értelem új koncepcióját határozta meg a demokratikus állampolgárságra neveléssel11 (EDC Projekt), amelyet az Európai Unió és más szervezetek, úgymint az UNESCO határozottan a saját politikájuk részévé tettek.
Az Európa Tanács demokratikus állampolgárságra nevelés programját kidolgozó szakértők és döntéshozók célja az emberi jogi oktatás és az állampolgársági ismeretek egyesítése, vegyítése, valamint tágabb értelemben a jogtudatosság növelése volt, nemcsak a demokráciához hasonló jogok tekintetében, hanem az abban meglévő kötelezettségek vonatkozásában is. A jognak és annak gyakorlásának állampolgárként való ismerete magába foglalja a hazájának mindennapi problémái iránti érdeklődést, a folyamatos tájékozódást és mások tájékoztatását az aktuális politikai és szociális témákról. A jogtudatos állampolgárság ugyanakkor a sérülékeny csoportoknak és kisebbségeknek a szolidaritás és a közösségi problémák iránti megosztott felelősség szellemében történő társadalomba való integrálását is magába foglalja.
Az Európa Tanács a demokratikus állampolgárság tanulásának folyamatát az egész életen átívelő hosszúságúnak tartja. Ez magába foglalja az iskolákon belüli programok alkalmazását, a tagállamok oktatási rendszereinek reformját, a nem kormányzati szervek informális oktatását, társulásokat és oktatási együttműködéseket, amelyek tevékenysége a társadalom mélyéig, még a háttérbe szorított társadalmi csoportokig is elér.
A cél egyrészt az, hogy a demokratikus állampolgárságra nevelést a matematikához és más alapvető tárgyakhoz hasonlóan az iskolai tanrendekbe foglalják, és előmozdítsák az új oktatási módszerek átvételét. Az Európa Tanács ugyancsak szorgalmazza az interaktív oktatási módszereket, amelyek fejlesztik a diákok felelősség érzetét és bátorítják őket a részvételre.
Az EDC Projekt első fázisa (1997-2000) kutató jellegű projektként került meghatározásra, globális és életen át tartó tanulási perspektívában. Ebben az időszakban a fő célok közé tartozott a demokratikus állampolgárságra nevelés definícióinak feltárása és fejlesztése. 
A második fázis (2001-2004) a következő pillérek köré épült: 
– a célok/vezérelvek fejlesztése;
– együttműködések/hálózatok kialakítása; 
– kommunikáció és az első fázis eredményeinek terjesztése.
A legfőbb cél ebben az időszakban az volt, hogy egyfajta hidat építsenek a vezérelvek és a gyakorlat között kialakult rés közé. A fókuszpontban főként az iskolák álltak. Az EDC koordinátorok hálózata került kialakításra az Európa Tanács keretei között, kutatásokat folytattak az EDC célok, vezérelvek feltérképezése érdekében, valamint az együttműködéseket is fejlesztették.
Az Európa Tanács az Állampolgárságra Nevelés Európai Évének hirdette meg a 2005-ös évet, mely az Európa Tanács nyolc éves munkájának eredményét jelzi, annak érdekében, hogy az állampolgárságra nevelés területén a joggyakorlat alakítását szolgáló koncepció, stratégia meghatározásra kerüljön.
Az Európa Tanács a Demokratikus Állampolgárságra Nevelés területén az első két fázis és a nemzetközi év eredményeire építkezve a 2006-2009 közötti harmadik időszakra új Cselekvési Programot hirdetett meg. Ennek fő céljai a következők:
– folytatni és erősíteni a demokratikus állampolgárságra nevelés és emberi jogi oktatás területére vonatkozó irányelvek fejlesztését és alkalmazását;
– erősíteni a tanárok képzését és fejlesztését a tagállamokban az oktatás és a civil társadalom bevonásával;
– fejleszteni a kommunikációt és az információ megosztást különös figyelemmel a demokratikus állampolgárságra nevelés és emberi jogi képzés területén elért sikeres gyakorlatra.
A program három kiemelt területet érint: az irányelvek fejlesztése és alkalmazása, tanárok képzése és az iskolák demokratikus vezetése.
Ugyancsak fontos megemlíteni az Európa Tanács gyermekeket érintő másik, a 2005-ben meghirdetett „Építsük Európát a gyermekekért a gyermekekkel” eredetileg 2006-2008-ra szóló programját. Az Európa tanácsi program célja az, hogy megvalósuljon a gyermekek jogainak tiszteletben tartása Európa minden országában. Az „Építsük Európát a gyermekekért a gyermekekkel” program célkitűzése ugyancsak az államok támogatása a gyermekek jogainak védelmével kapcsolatos nemzeti stratégiájuk megszilárdítása, vagy kidolgozása területén. A program segítségével az államok útmutatást kapnak átfogó, koherens és hozzáférhető jogi kereteik megtervezéséhez is. A program modelleket javasol a hatékony intézményi keretek kialakításához, és elősegíti a nemzeti irányvonalak megtervezéséhez és végrehajtásához szükséges részvételi folyamatok beindítását.
A Program ugyancsak fő feladatának tekinti a gyermekekkel szembeni erőszak minden formájának megszüntetését, amely négy alappilléren nyugszik: a gyermekek védelmén, az erőszak megelőzésén, a bűnözők vád alá helyezésén és a gyermekek szerepvállalásán. A program nagy hangsúlyt helyez a különlegesen sérülékeny gyermekek helyzetére, vagyis a fogyatékkal élő gyermekekre, a szegénységben élő gyermekekre és a szülői gondoskodás nélkül felnövekvő gyermekekre.
A program meghosszabbításra került „Építsük Európát a gyermekekért a gyermekekkel – Stratégia 2009-2011-re” címmel. A Program célkitűzései között szerepel az Európa Tanács tagállamaiban a nemzetközi standardok alkalmazásának támogatása, a Gyermekek Jogairól Szóló Egyezmény alkalmazásának elősegítése. Feladatának tekinti a program a gyermekjogi szemlélet bemutatását, megjelenését, az Európa Tanács minden politikájában és intézkedésében, ugyancsak célja ezen szemlélet térnyerésének elősegítése az egyes tagállamok politikájában is.

1. Emberi jogi képzés a különböző országokban
Néhány ország emberi jogi képzéssel kapcsolatos programja az ENSZ honlapja12 szerint a következők szerint épül fel.
a./ Ausztriában 1997-ben a Külügyminisztérium, az Oktatási, Tudományos és Kulturális Minisztérium, valamint a Ludwig Boltzman Emberi Jogi Intézet közösen megalapította az Emberi Jogi Képzés Szolgáltató Központot, amely Ausztria vezető intézménye az iskolai emberi jogi képzés és a tanárok részére nyújtott támogatás, tanácsadás területén. A központ az emberi jogi képzés ausztriai iskolákban történő bemutatására összpontosít, a programját az oktatási osztály támogatja.
Számos beszélgetést, képzést tartanak a tanároknak és különféle a témához kapcsolódó tanulmányt – mint az UNESCO Emberi Jogi Kérdések és Válaszok kiadványát is – tettek hozzáférhetővé, osztottak szét. A Szolgáltató Központ az együttműködési és információs eszközöket is fejlesztette, így a web oldalt, valamint az elektronikus információs levelezést, illetve az oktatási és képzési programokat (tanárok képzése) és különböző kiadványokat.
Az emberi jogi képzés a nemzeti törvényalkotási folyamat, a formális oktatási rendszer részét képezi, az általános iskolai és középiskolai oktatásban az emberi jogokat a következő tantárgyak keretein belül oktatják: polgári oktatás, jogi oktatás, történelem és filozófia, valamint külön diszkrimináció és rasszizmus elleni képzési programok is fejlesztésre kerültek. Az Oktatási, Tudományos és Kulturális Minisztérium arra hívja fel az egyes iskolákat, hogy fejlesszenek ki emberi jogi képzési programokat és a témához kapcsolódó különleges alkalmakra, úgymint a Gyermekek Jogairól Szóló Egyezmény elfogadásának évfordulója és az Emberi Jogok Napja, hívják fel a figyelmet. Az Osztrák Kormány az emberi jogi képzés területén működő szervezetek széles körével működik együtt. A fentiekben már említésre került, hogy az Emberi Jogi Képzés Szolgáltató Központja az Oktatási, Tudományos és Kulturális Minisztériummal, valamint a Külügyminisztériummal, illetve más minisztériumokkal és kormányzati szervekkel működik együtt. A Belügyminisztérium, valamint az Igazságügyi Minisztérium azon nem kormányzati szervekkel dolgozik együtt, amelyek az emberi jogi képzés területén aktív tevékenységet folytatnak, a kormányzati hivatalnokokkal, rendőrségi alkalmazottakkal, bírókkal és ügyészekkel. 
Nemzetközi szinten a kormány a Délkelet-európai Stabilitási Paktum, az Emberi Biztonsági Hálózat (Human Security Network) és más kétoldalú fejlesztési együttműködési projektekben vesz részt. 1999-ben a Külügyminisztérium nemzetközi kezdeményezést hirdetett meg, melynek célja az emberi jogi képzésen belüli emberi biztonság megerősítése volt. Az Emberi Biztonsági Hálózat osztrák elnöksége alatt, az emberi jogi képzés elsődleges jelentőségű volt. A Belügyminisztérium Biztonsági Akadémiája képzéseket szervez és fejleszt a Minisztérium dolgozóinak, különösen a rendőrségnek és a csendőrségnek.

b./ Németországban az emberi jogi képzés három területre koncentrál. 
Az első terület az iskolákon belüli emberi jogi képzés. Az elsődleges jog, a tartományi alkotmányok, jogi és adminisztratív szabályozások, valamint egyéb állásfoglalások az emberi jogi képzést, mint az egyik oktatási célkitűzést határozza meg a tartományokban, ott ahol az államok felségjoggal rendelkeznek az iskolai rendszerük felett. Ennek megfelelően az emberi jogi képzés mély gyökerekkel rendelkezik a különböző típusú és szintű iskolákon belül számos tantárgyban.
A második terület a közösségi kapcsolatokat és információs kampányt foglalja magába, amely a külföldiek integrációját és az állampolgárok közötti kölcsönös előítélet feloldását szolgálja. Ez információs szolgáltatáson, helyi újságoknak nyújtott szervezési szolgáltatásokon, külföldieknek és németeknek szóló rádióműsorokon, valamint külföldiekkel foglalkozó személyeknek szóló szemináriumokon keresztül valósul meg. 
Harmadrészt számos fejlesztési projekt célozza a tanulási feltételek megteremtését, amelynek során a közösség széles köre lesz alkalmas a jogai gyakorlására.
A német kormány az emberi jogi képzés fontosságát hangsúlyozza a rasszizmus és idegengyűlölet elleni harcban. A tartományi szinten tett intézkedések mellett, a kormány a nemzeti kulturális képzés iskolai tantervbe való foglalásának fontosságát emelte ki, valamint a 2000 - ben elfogadott ajánlás keretében az emberi jogi képzés elősegítését hirdette, amely minden tartományi alkotmányban és oktatásra vonatkozó jogszabályban az emberi jogi képzés elsődlegességére hívta fel a figyelmet. Az Oktatási Minisztérium számos diszkrimináció ellenes és erőszak ellenes programot hirdetett meg minden iskolai szinten, valamint három külön oktatási programot is elindított. 

c./ Franciaországban az UNESCO Nemzeti Bizottsága és az Emberi Jogi Nemzeti Tanácsadó Bizottság közösen állította fel az Emberi Jogi Képzési és Oktató Nemzeti Bizottságot. A Bizottság 11 érdekelt minisztérium (Igazságügyi, Oktatási, Hadügy, Külügy, Szociális, Belügy, Kulturális, Ifjúsági) képviselőiből áll. 
A Bizottság feladatai a következők:
– kutatások folytatása a korábbi és jelenlegi intézkedésekről az emberi jogi képzés területén
– a szükségletek megállapításai
– cselekvési terv kidolgozása.
A Bizottságon belül négy munkacsoport került felállításra, annak érdekében, hogy az emberi jogi képzés állapotát felmérje a következő területeken: általános iskolai és középiskolai oktatás, felnőtt képzés (beleértve számos professzionális csoportot, úgymint a bírókat, rendőrséget, hadsereget, tanárokat, szociális munkásokat) és a nem-kormányzati szervek, szervezetek által tett intézkedések. A Bizottság a középiskolai oktatásra vonatkozó állampolgári és emberi jogi képzési tantervet dolgozott ki, amely a pedagógiai célokat, valamint a képzések tartalmát, a vonatkozó tananyagát fogalmazza meg.

d./ Norvégiában 1980-ban a Külügyminisztérium irányítása alatt működő Emberi Jogi Tanácsadó Bizottságon belül egy külön munkacsoportot alakítottak az emberi jogi képzésre specializálódva. 
Nemzeti cselekvési tervet fejlesztettek ki az emberi jogok átfogó tervének keretein belül, amely a „Középpontban az Emberi Méltóság” címet viselte, és amelyet 1999 decemberében a kormány elé terjesztettek. A cselekvési terv a parlament kormányhoz intézett felkérésére adott válaszként készült annak érdekében, hogy információs, útbaigazítási és képzési tervet biztosítson az emberi jogok védelme és előmozdítása érdekében Norvégiában. A tervet a miniszterek közötti munkacsoport, az Oktatási Minisztérium elnökletével fejlesztette ki. Eszerint a kormány intézkedéseket tesz annak érdekében, hogy az általános és középiskolai tanárok képzése minél speciálisabb legyen az emberi jogok területén. Az emberi jogok megismertetésének érdekében a központi kormányzati szervek, a jogi szakértők és a rendvédelmi szervek dolgozói körében ugyancsak kiemelt figyelmet fordít.

e./ Csehországban a kormány 1998-ban alapította meg a Kormányzati Emberi Jogi Tanácsot annak érdekében, hogy ellenőrizze az alapvető emberi jogi előírásoknak való nemzeti megfelelést. A Tanács a kormány és a civil szervezetek képviselőiből áll, amely 1999-ben szakértői munkacsoportot hozott létre az Emberi Jogi Képzés érdekében. A szakértői csoport tulajdonképpen emberi jogi képzésért felelős nemzeti bizottságként működik, 17 tagból áll.
Csehországban 2000 végére fejeződött be a Nemzeti Cselekvési Terv végrehajtása, amelynek keretein belül az Emberi Jogok Biztosa készít jelentést a kormány számára ebben a témakörben, amely nemcsak az eddig elért eredményeket, hanem a jövőben tervezett lépéseket is tartalmazza.

f./ Horvátországban a kormány 1996-ban alakított Emberi Jogi Képzési Nemzeti Bizottságot. Ez egy 17 szakemberből álló konzultatív testület, melynek vezetője az oktatási miniszter. A Bizottság emberi jogi képzési nemzeti programot dolgozott ki a nemzeti és nemzetközi emberi jogi kiadványok alapján, valamint a nemzetközi szervezetekkel történő együttműködés alapján kidolgozott programok alapján. 
A Horvát Program más országok programjainak kutatása alapján került kialakításra melyet a zágrábi egyetem pedagógia tudományi szakértői vezettek, 2 részből áll. 
Az első rész az iskola előtti korban történő oktatást célozza, az alsó és felső osztályon belüli iskolai oktatást, valamint a teljes középiskolai oktatást. Átfogó tantervi fejlesztés került elfogadásra, az emberi jogi és állampolgári nevelés témáinak minden lehetséges iskolai tantárgyba való integrálásával, valamint számos tanterven kívüli képzéssel. Az UNESCO-val közösen a „Béke és emberi jogi képzés a horvát általános iskoláknak” című projektet indítottak. Ez a projekt, helyszíni kutatásokat és különböző könyveknek a kiadását foglalta magába.
A Program második része a felnőtteknek és a médiának szóló emberi jogi képzéssel foglalkozik. A Program alkalmazása, végrehajtása a kormányzati, oktatási és nem kormányzati szervek felelőssége. 

2. Demokratikus állampolgárságra nevelés program a különböző országokban
a./ Ausztriában az állampolgári ismeretek oktatása 1978 óta tantervi oktatási alapelv minden osztrák iskolában. 
2002-ben vezették be a gimnáziumokban a „Történelem és Szociális Tudományok/Állampolgári ismeretek” elnevezésű tantárgyat. Az állampolgári ismeretek oktatása minden szakiskolában és középiskolában a kilencedik osztálytól kezdve kötelező tantárgyként szerepel. A legtöbb esetben az állampolgársági ismeretek a gazdaság, jog, történelem tantárgyak keretein belül kerülnek ismertetésre. 
A szövetségi kormány támogatja a demokratikus állampolgárságra nevelés program (EDC) alkalmazását az Oktatási, Művészeti és Kulturális Minisztérium Állampolgársági Nevelés Osztályán keresztül. Az Osztály széles körű információkat (publikációkat, kiadványokat, együttműködéseket, projektek), tananyagokat nyújt az érintettek számára. 
b./ Németországban a szövetségi köztársaság egyik alapköve a föderalizmus elve. Az Alkotmány rendelkezései tartalmazzák a tartományok kulturális szuverenitását, amely szerint a felelősségük az oktatásért, kultúráért és tudományért a „külön államiság” alapelemének részét képezi. Ennek megfelelően a tantárgyak megnevezései, amelyeken belül a demokratikus állampolgárságra nevelést oktatják, az egyes tartományokban eltérnek egymástól13, valamint az egyes tantárgyakon belüli hangsúly is eltérő lehet. A jogtudatosságra nevelés, vagyis az igény arra, hogy az állampolgároknak meg kell tanulniuk a demokratikus viselkedést annak érdekében, hogy fejleszteni lehessen a demokráciát az életben, már az Alkotmány részét képezi.
Az iskolákban a demokráciára nevelés célja, hogy demokratikus értékeket és készségeket adjanak át a tanulóknak azért, hogy ennek megfelelően felelős állampolgárként nőjenek fel. Ez az egyes tartományok tantervében. Már 1976-ban megegyeztek a szakértők a demokráciára nevelés alapelvében, mely szerint nem manipulálni kell a fiatalokat vagy a felnőtteket, hanem képessé kell tenni a kritikus gondolkodásra, amelynek alapján fejleszthetik saját gondolkodásukat. 
A tanárok képzése a demokráciára nevelés területén két részből áll: az első rész főként politikai vagy más szociális tudományos tantárgyak oktatását tartalmazza az egyetemen vagy egyéb felsőoktatási intézményben. A képzés második részének keretein belül a felkészülési időszak, amely gyakorlati jellegű független és vezetett oktatási programból áll.
A demokratikus állampolgárságra nevelés nemcsak az iskolákban kap helyet, hanem különböző szervezetek, kezdeményezések, alapítványok nyújtanak lehetőséget a közösségi életben való aktív részvételre. 
c./ Franciaországban az általános iskolákban az állampolgárságra nevelés ritkán szerepel önálló tantárgyként, inkább a történelem, földrajz és a tudomány tárgyak keretein belül oktatják. A tanmenet két alapvető értéken alapul, az önismereten és a személyes felelősségen. Ennek célja, hogy a diákoknak bemutassák az egyetemes emberi jogok és a felelősség gyakorlásának módját az iskolán belül és kívül is átadják. Ez magába foglalja a köztársaság működésének alapelveit és a főbb intézményeket.
A középiskola alsó osztályaiban az állampolgárságra nevelést folyamatosan minden évben hetente egy órában tanítják. A tanterveket 1993 és 1996 között alakították át. A tárgyat főként történelem és földrajz tanárok oktatják. 
Az első évben a gyermekek az emberi jogokról és kötelezettségeikről tanulnak az iskolai életre koncentrálva, az oktatáshoz való jogról, a diákok jogairól és kötelezettségeiről.
A második évben a tanterv az egyenlőség, szolidaritás és biztonság elvére épül, a hangsúly a jogegyenlőségen, a diszkrimináció visszautasításán, az emberi méltóságon, a barátok közötti és családon belüli szolidaritáson, biztonságon. A harmadik évfolyamon belül a szabadságról, jogokról és a francia igazságszolgáltatásról, valamint az európai állampolgárságról és az emberi jogokról tanulnak. A negyedik és az utolsó évben a demokráciáról, a hatalommegosztásról, az állampolgárság különböző dimenzióiról, bizonyos a demokráciához kapcsolódó témákról (pl. férfiak és nők egyenlősége) tanulnak.
A középiskola felső osztályaiban polgári jogi és szociális oktatási tantervet állítottak fel 1997 és 2000 között, az ötödik és hatodik éveseknek és a végzősöknek. Ezen időszak alatt a diákok kéthetente két órában az állampolgárságról általánosságban tanulnak, majd a következő évben a hangsúly az intézményeken és az állampolgársághoz kapcsolódó eljárásokon, később az állampolgárság modern világ által támasztott kihívásain van. 
Az oktatást főként tanárok tartják, de együttműködést alakítanak ki a különböző hatóságok képviselőivel, jogász szakemberekkel, szociális munkásokkal, rendőrséggel, akiket szintén bevonnak az oktatásba és a saját területüket mutatják be a diákoknak.

V. Magyarország a nemzetközi kitekintés viszonylatában
Hazánkban az ENSZ honlapja szerint emberi jogi képzésért felelős bizottságot egyelőre nem állították fel és nem készült el  az emberi jogi képzésre vonatkozó nemzeti terv sem Az emberi jogi képzés az oktatás minden szintjét áthatja. Ilyen képzés jelenik meg a nemzeti alkotmány és a nemzetközi egyezmények oktatásában, noha az emberi jogok külön tantárgyként nem kerülnek oktatásra. Magyarország számos nemzetközi egyezmény, program részese.
A demokratikus állampolgárságra nevelés tekintetében a NAT a kulcskompetenciák körében említi a szociális és állampolgársági kompetenciát. A kulcskompetenciák azok a kompetenciák, amelyekre minden egyénnek szüksége van személyes boldogulásához és fejlődéséhez, az aktív állampolgári léthez, a társadalmi beilleszkedéshez és a munkavállaláshoz. 
„Az állampolgári kompetencia a demokrácia, az állampolgárság fogalmának és az állampolgári jogoknak az ismeretén alapul, ahogyan ezek az Európai Unió Alapjogi Chartájában és a nemzetközi nyilatkozatokban szerepelnek, és ahogyan ezeket helyi, regionális, nemzeti, európai és nemzetközi szinten alkalmazzák. A kompetencia magában foglalja az aktuális események, valamint a nemzeti, az európai és a világtörténelem fő eseményeinek és tendenciáinak, továbbá a társadalmi és politikai mozgalmak céljainak, értékeinek és politikáinak az ismeretét. Idetartozik az európai integráció és az EU struktúráinak, főbb célkitűzéseinek és értékeinek az ismerete, valamint az európai sokféleség és a kulturális identitás tudatosítása is.
Az állampolgári kompetencia olyan képességeket igényel, mint a közügyekben való hatékony együttműködés, a helyi és a tágabb közösséget érintő problémák megoldása iránti szolidaritás és érdeklődés. Magában foglalja a közösségi tevékenységek és a különböző szinteken – a helyi szinttől a nemzeti és európai szintig – hozott döntések kritikus és kreatív elemzését, a döntéshozatalban való részvételt, elsősorban szavazás útján.
A pozitív attitűdök az emberi jogok teljes körű tiszteletén alapulnak, ideértve az egyenlőség és a demokrácia tiszteletét, a vallási és etnikai csoportok kulturális sokszínűségének megértését. Magában foglalja a településhez, az országhoz, az EU-hoz és általában az Európához való tartozást, a részvétel iránti nyitottságot a demokratikus döntéshozatal valamennyi szintjén, valamint a felelősségérzetnek és a közösségi összetartást megalapozó közös értékek elfogadásának és tiszteletben tartásának a kinyilvánítását (pl. a demokratikus elvek tiszteletben tartása). Az alkotó részvétel az állampolgári tevékenységeket, a társadalmi sokféleség és kohézió, valamint a fenntartható fejlődés támogatását és mások értékeinek, magánéletének a tiszteletét is jelenti.”
A kulcskompetenciákra épülve határozza meg a Nemzeti alaptanterv a kiemelt fejlesztési feladatokat: ezek között szerepel az Európai azonosságtudat, az egyetemes kultúra ismerete és az aktív állampolgárságra és a demokráciára nevelés.
Az európai azonosságtudat keretei között a NAT előírja, hogy „a tanulók szerezzenek ismereteket az Európai Unió kialakulásának történetéről, alkotmányáról, intézményrendszeréről, az uniós politika szempontrendszeréről. Diákként és felnőttként tudjanak élni a megnövekedett lehetőségekkel, magyarságtudatukat megőrizve váljanak európai polgárokká. Tanulóinkat iskolás éveik alatt is olyan ismeretekkel, személyes tapasztalatokkal kell gazdagítani, amelyek birtokában meg tudják találni helyüket az európai nyitott társadalmakban. Fontos az is, hogy európai identitásuk megerősödésével nyitottak és elfogadóak legyenek az Európán kívüli kultúrák iránt is.
A tanulók ismerjék meg az egyetemes emberi civilizáció legjellemzőbb, legnagyobb hatású eredményeit. Váljanak nyitottá és megértővé a különböző szokások, életmódok, kultúrák, vallások, a másság iránt. Szerezzenek információkat az emberiség közös, globális problémáiról, az ezek kezelése érdekében kialakuló nemzetközi együttműködésről. Növekedjék érzékenységük a problémák lényege, okai, az összefüggések és a megoldási lehetőségek keresése, feltárása iránt. Az iskolák és a tanulók törekedjenek arra, hogy közvetlenül is részt vállaljanak a nemzetközi kapcsolatok ápolásában.”
Az Aktív állampolgárságra, demokráciára nevelés kiemelt fejlesztési feladat alatt a NAT kifejti, hogy „a demokratikus jogállamban a társadalom fejlődésének és az egyén sikerességének, boldogulásának s nem ritkán boldogságának is egyik fontos feltétele az egyén részvétele a civil társadalom, a lakóhelyi, a szakmai, kulturális közösség életében és/vagy a politikai életben. Olyan részvétel, amelyet a megfelelő tudás, a társadalmi együttélés szabályainak kölcsönös betartása, az erőszakmentesség jellemez, és az emberi jogok, a demokrácia értékeinek tisztelete vezérel. A Magyar Köztársaság közoktatási rendszerének tehát egyik alapvető feladata olyan formális, nem formális és informális tanulási lehetőségek biztosítása, amelyek elősegítik a tanulók aktív állampolgárrá válását.
Az aktív állampolgári léthez ismeretek, képességek, megfelelő beállítottság és motiváltság szükséges. A megfelelő ismeretek az Ember és társadalom műveltségi területre koncentrálódnak, a képességek, értékorientációk, beállítódások fejlődéséhez az iskolai tanulás teljes folyamata és az iskolai élet teremthet lehetőségeket. Az aktív állampolgári magatartáshoz szükséges részképességek (pl. a társadalmi viszonyrendszerek felismerésének képessége, az egyenlő bánásmódhoz való jog felismerésének képessége, a konfliktuskezelés, a humanitárius segítségnyújtás, az együttműködés képessége), értékorientációk, beállítódások (pl. felelősség, autonóm cselekvés, megbízhatóság, tolerancia, társadalmilag elfogadott viselkedés) elsajátítását döntően a tanulók aktív részvételére építő tanítás- és tanulásszervezési eljárások minősége, illetve az iskolai élet demokratikus gyakorlata biztosíthatja.”

Összegzés
A 2008. évi projektmunka tapasztalatai, valamint a megkeresett szervektől beérkezett válaszok egyértelművé teszik a gyermeki jogi ismereteknek, ezen túl a gyermeki jogi képzésnek alapvető fontosságát a demokratikus állampolgárrá nevelés folyamatában.
A jogismeret megszerzése azonban csupán az első lépcső, melyet követnie kell a gyakorlati érvényesülésnek, annak érdekében, hogy jogtudatos, felelős döntésre képes felnőtt állampolgárok váljanak a mai kor gyermekeiből. Ahhoz ugyanis, hogy a gyermek tudatába vésődjön, személyiségében mintegy attitűdként kialakuljon az emberi jogok és az alapvető szabadságok tisztelete, a nemzeti értékek iránti és a sajátjától eltérő kultúrák iránti tisztelet, valamint a megértés, a béke, a türelem, a nemek közti egyenlőség, valamennyi nép, nemzetiségi, nemzeti és vallási csoport iránt, a jogismeret, a jogérvényesítés és a jogtudat kialakulásának lépcsőfokai szükségesek. Ezek megteremtéséről pedig az állam köteles gondoskodni.
Magyarországon a gyermeki jogok átfogó oktatását is magában foglaló képzések sem számukban, sem elérhetőségükben (főváros orientált) nem képesek eleget tenni azon kötelezettségnek, melyet a Gyermekjogi Egyezmény, valamint az Alkotmány rendelkezései írnak elő. Mindezek alapján megállapítom, hogy az átfogó gyermekjogi ismeretek képzésekből való hiánya, a gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot okoz.
Kétségtelen, hogy a Nemzeti Alaptanterv jogi keretet biztosít arra nézve, hogy a kerettantervekben és a helyi tantervekben megjelenhessen az alapjogokat, emberi jogokat, gyermeki jogokat tiszteletben tartó, szociális és állampolgári kompetenciák fejlesztése. Mindazonáltal az ilyen irányú ismeretek átadásának, a kompetenciák fejlesztésének fakultatív jellege nem segíti elő azoknak ténylegesen, a gyakorlatban is megjelenő, valódi megvalósulását. Az Európai Uniós és nemzetközi tendenciák is azt mutatják, hogy a jogtudatosítást az államok intézményes keretek közé igyekeznek integrálni (akár civil szervezetek bevonásával), hiszen a közoktatási intézmények azok, amelyeken keresztül a leginkább biztosított a gyermekek, tanulók információkkal való ellátása, képzésük, személyiségük fejlesztése.
A gyermeki jogok érvényesülésére vonatkozó vizsgálathoz kapcsolódóan az Európai Uniós ismeretek oktatásának tárgyában indított vizsgálatom eredményeként megállapítottam, hogy az európai ismeretek gyakorlatban történő megjelenése megfelel a vele szemben támasztott, és az állampolgári jogok országgyűlési biztosa által vizsgálható követelményeknek.
A miniszter tájékoztatása szerint azokat minden iskolatípusban oktatják, noha annak mennyisége és mélysége eltérő lehet. Indokoltnak tartom ugyanakkor felhívni a figyelmet arra, hogy számos külföldi példa van arra nézve, hogy akár intézményes keretek között, akár az iskolai tanítási időn kívül civil szervezetek bevonásával, a diákokat aktív szereplőként vonják be az Európai Unió működésének megismerését segítő képzésekbe.
Összhangban a Világ-programmal, mely az emberi jogi oktatásért az ENSZ Emberi Jogok Oktatásának Évtizedének (1995-2004) eredményeire építve törekszik elősegíteni a közös megegyezést az emberi jogok oktatásának alapelveiről és módszereiről, annak érdekében, hogy egy konkrét keretet adjon a szükséges intézkedéseknek és megerősítse a partneri viszonyt és együttműködést a nemzetközi szintről lefelé egészen a gyökerekig, a gyermekvédelmi törvényben megfogalmazott külön feladatomnál fogva „gyermekjogi szakombudsmanként” e jelentésemmel kívánom felhívni a figyelmet a gyermeki jogok oktatásának jelentőségére, halaszthatatlan kötelezettségünk teljesítésére.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alkotmányos joggal összefüggő visszásság orvoslása, jövőbeni megszüntetése és megelőzése érdekében az Obtv. 20. § (1) bekezdése alapján felkérem az oktatási és kulturális minisztert, hogy tekintettel a felsőoktatásról szóló 2005. évi CXXXIX. törvény 153. § (2) bekezdés b) pontjára, gondoskodjon arról, hogy valamennyi, a gyermekekkel dolgozó szakemberek képzésben képzési és kimeneti követelmény legyen a gyermeki jogok átfogó oktatása, a gyermeki jogok átfogó ismerete;
Vizsgálatom során megállapítottam, hogy úgy a Szociális és Munkaügyi Minisztérium, mint az Oktatási és Kulturális Minisztérium fontos lépéseket tett a gyermeki jogok érvényesülésének elősegítésére. Szükségesnek tartom azonban rögzíteni, hogy az eddigieknél is nagyobb figyelmet kell fordítani a gyermeki jogoknak a leginkább érintettekkel, a gyermekekkel való mélyebb megismertetésére, akár kampányok szervezésével, akár a tantervben való nyomatékosabb megjelenítéssel.
Annak érdekében, hogy a közoktatásban résztvevő tanulók minél aktívabb résztvevői legyenek nemcsak a magyar, hanem az európai társadalomnak és élni tudjanak az Európai Unió lehetőségeivel, felkérem az oktatási és kulturális minisztert, hogy az egyes iskolák tanrendjére vonatkozó kerettantervek kiadása, jóváhagyása során fordítson kiemelt figyelmet az Európai Uniós ismeretekre vonatkozó képzés közoktatás területén való minél szélesebb körű megjelenésére.

Budapest, 2009. március 12.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet:
1 A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény (Magyarországon kihirdette az 1991. évi LXIV. törvény)
2 Az országgyűlési biztosok minden esetben közszolgáltatónak tekintik a hatóságnak nem minősülő, állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szerveket, különösen azokat, amelyek esetében a kérelmezőnek nincs lehetősége annak megválasztására, hogy az általa igényelt szolgáltatás igénybevételére kivel szerződjön, tekintettel arra, hogy azt csak korlátozott számú vagy kizárólag egyetlen szervtől veheti igénybe.
3 Alkotmány 56. §: A Magyar Köztársaságban minden ember jogképes.
4 21/1996. (V. 17.) AB határozat
5 21/1996. (V. 17.) AB határozat
6 12/1996. (III. 22.) AB határozat
7 Ftv. 32. § (1) bek.
8 Közoktatási törvény 6. § (1)-(3) bekezdés
9 Gyermekjogi Egyezmény 29. cikk 1. pont
10 www.gyermekjogok.obh.hu
11 Education for Democratic Citizenship (EDC)
12 http://www.unhchr.ch/html/menu6/1/initiatives.htm
13 Gemeinschaftskunde-közösségi ügyek, Sozialkunde-szociális ügyek, Politik-politika