Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
az OBH 2002/2008. számú ügyben

Előadó: dr. Juhász Zoltán
Az eljárás megindulása
Panasz érkezett az állampolgári jogok országgyűlési biztosához, melyben a Fundamenta Lakáskassza Zrt. (a továbbiakban: Társaság) eljárását sérelmezte a panaszos.
Az ügyben megkerestem a Társaságot, amely írásban fejtette ki az esettel összefüggő véleményét, valamint megküldte az ügyben keletkezett iratok másolatait.

A megállapított tényállás
Panaszos által előadottak, valamint a Társaság által megkeresésemre adott válasz alapján a következő tényállás rögzíthető.
Első alkalomma1 2000. szeptember 27-én a Társaság jogelődje, a Fundamenta Magyar-Német Lakás-takarékpénztár Rt. Üzletkötőjével kötött, 3193569-501 számú szerződés került nyilvántartásba. Ez a szerződés 2005. augusztus 23-án megszűnt. A szerződésen szerződőként, és állami támogatásra jogosultként a panaszost tartotta a Társaság nyilván.
A fent megjelölt szerződés megtakarítási időszaka 2000. október 1. dátummal indult el. Ennek megfelelően a szerződés első megtakarítási éve 2000. októbertől, a következő év szeptemberéig tartott. Fenti szerződésre 2005. május hónapjáig érkeztek megtakarítások. A 2000. évtől 2005. évig öt alkalommal történt állami támogatás igénylés a panaszos adóazonosító jele után. Legutoljára 2005. szeptember 30. dátummal került jóváírásra állami támogatás a 3193569-es szerződésen. A 2005.június 6-án a Társasághoz érkezett felmondó levélben panaszos állami támogatással együtt kérte szerződése összegyűjtött megtakarításának kifizetését. 2005. június 17-én a Társaság telefonos ügyfélszolgálatán keresztül arról adott tájékoztatást, hogy a felmondási idő kezdete: 2005. június 6.
A Társaság állítása szerint Üzletszabályzatuk 11. § (3) bekezdése a felmondó levél Társasághoz történő beérkezésétől számított három hónapban határozza meg a felmondás határidejét: „(3) A Lakás-takarékpénztár legkésőbb a felmondás kézhezvételét követő harmadik naptári hónap ugyanazon naptári napján – pl. felmondás érkezik június 14-én, a szerződés megszűnése szeptember 14., ha a megszűnés hónapjában ilyen nap nincsen, a megszűnés napja a hónap utolsó napja (pl. felmondás érkezik november 30-án, a szerződés megszűnése február 28.) – amelyen a felmondást átvette, a lakás-előtakarékoskodónak visszafizeti.)”
Az állami támogatással történő kifizetéshez szükséges, lakáscélt igazoló, dokumentumok 2005. június 29. dátummal érkeztek be a Társasághoz. A szerződés kifizetésére 2005. augusztus 23. dátummal került sor. Így ezen a szerződésen a panaszos a szerződés megszűntetéséig állami támogatásra jogosultként volt nyilvántartásba véve. Ennek megfelelően a panaszos 2005. május 31-ig történt befizetéseire 2005. év szeptemberében igényelte meg a társaság az állami támogatást, melyet a Magyar Államkincstár még 2005. szeptember végén jóvá is hagyott. Ezt az állami támogatást 2005. október 6. dátummal fizették ki a panaszosnak.
Panaszos egy újabb szerződést is kötött a társasággal. Ez a 6386644-001-es szerződés, melyhez a kapcsolódó ajánlati nyomtatvány 2005. június 1. dátummal került aláírásra és 0311975961 ajánlatszámmal került be a Társaság adatbázisába. Az első havi megtakarítás erre a szerződésre 2005. júniusban érkezett be Társasághoz. A szerződés megtakarítási időszaka, ennek megfelelően, 2005. június 1. dátummal elindult. A 6386644-001 számú megtakarítási szerződés már ekkor a Földhitel és Jelzálog Bank Rt. (a továbbiakban: FHB) részére zárolásra került. A zárolás oka hitelfelvétel volt. A panaszos ugyanis 2005. június 23-án az FHB adatlap és nyilatkozat aláírásával vállalta, hogy a bankkal kötött kölcsönszerződés biztosítékaként, a kölcsönszerződés megkötésekor a lakás elő-takarékossági szerződés teljes megtakarítását a bankra engedményezi, óvadékba adja. Ezen felül elfogadta a lakás elő-takarékossági szerződés legkorábbi lehetséges kiutalási időpontban történő kiutalását. A szerződés kezdetekor várható kiutalási dátumot (2013. május 31), a bank pozitív hiteldöntésének jelzését követően, a bank felé visszaigazolta a Társaság.
A Társaság szerint – a fentiek értelmében – a megtakarítási szerződés nem kerülhetett volna kiutalásra a 2013. május 31. dátumnál későbbi időpontban. A megtakarítás kezdetekor kiszámolt kiutalási dátum csak abban az esetben teljesíthető, ha szerződés megtakarítás kezdetétől számítva minden hónapban rendszeresen teljesíti megtakarításai befizetését, és a befizetett megtakarításokra minden évben jóváhagyja a Magyar Államkincstár az állami támogatás-igénylést. Így függetlenül az elmaradás, vagy rendszertelen fizetés okától, ha a kiutalási dátum kitolódik, akkor a szerződő a dátum kitolódásából származó többlet befizetési kötelezettségét teljesíteni kell. Amennyiben ezt nem teljesítik, akkor a kitolódott kiutalási dátum nem áll helyre, így a bank felé vállalt kötelezettségét nem lehet teljesíteni. A Társaság ismertette banki gyakorlatát, miszerint, a partnerbankjaikkal kötött külön megállapodás következtében, havi rendszerességgel kötelezettek értesítik partnereiket ügyfelük elmaradásáról. Az FHB Bankkal történt külön megállapodás értelmében, azoknak az ügyfeleinknek, akik FHB Banknál vettek fel hitelt, és a megtakarítási szerződésüket az FHB Bankra zároltatták, első három alkalommal Társaságnak kell felszólítani, hogy elmaradását pótolja.
A Társaság szerint arról, hogy szerződő az új szerződése után nem jogosult az állami támogatásra a megtakarítási időszakok közötti átfedés miatt, jelenlegi gyakorlatuk szerint a szerződés megkötésekor egy alkalommal küldenek értesítést. Ezt követően minden naptári év elején küldenek számlakivonatot ügyfeleik részére, amelyen az előző naptári év végéig jóváírt befizetések, illetve levont költségek feltüntetésre kerülnek. E gyakorlatnak megfelelően, amikor a Társaság a partner bankjait tájékoztatja róla, hogy kombinált hitelt felvett ügyfelei fizetési késedelembe estek, akkor nem csak a tényleges elmaradást veszi figyelembe, hanem azt az összeget is hozzáadja, amelynek befizetése azért szükséges, hogy a fennálló elmaradás pótlásán felül, a várható kiutalási dátum is helyre álljon. A Társaság adatai alapján a 2006. augusztus 17-én folytatott telefonbeszélgetés alkalmával az hangzott el, hogy panaszos nem vett fel az FHB Banktól kölcsönt. A Társaság rendszerének nyilvántartása szerint az FHB Banktól erre vonatkozó értesítés első alkalommal 2006. augusztus 31. dátummal érkezett. Ezek után a megtakarítási szerződés zárolását feloldották.
Fentiek alapján látható, hogy a 3193569-501 számú szerződés megszűnése később időpontra esett, mint a 6386644-001 számú szerződés megtakarítási időszakának kezdete. Ebből kifolyólag a két szerződés megtakarítási időszaka között a 2005. évre átfedés keletkezett.
A Társaság hivatkozott a lakás-előtakarékosság állami támogatásáról szóló 215/1996. (XII.23.) Korm. rendelet 1. § (4) bekezdésére: „A lakás-takarékpénztár a kérelmet elutasítja, ha a természetes személy lakás-előtakarékoskodó, illetve a kedvezményezett javára az adott naptári évben már átutaltak állami támogatást, illetőleg arra vonatkozóan már kérelmet nyújtottak be ugyanahhoz a lakás-takarékpénztárhoz.”
A kormányrendeletnek megfelelően a 6386644-001 számú szerződés első megtakarítási évét követően 2006. június hónapjában nem állt módjában a Társaságnak állami támogatást megigényelni. A fent leírtakról 2006. október 18-án, illetve 2007. január 08-án kelt levelükben tájékoztatták a panaszost. A Társaság adatai szerint 2005. májusban panaszos az általa aláírt csoportos beszedési megbízással felhatalmazást adott a Társaságnak arra, hogy a beszedési megbízását, a megadott folyószámlaszámra indítsa el. Amennyiben a velük szerződő ügyfél ilyen jellegű megbízást ad részükre, azt bírálat nélkül kötelezően továbbítaniuk kell a megjelölt bank részére. A már megadott, és bank által érvénybe léptetett csoportos beszedési megbízást kizárólag a terhelendő folyószámla tulajdonosa vonhatja vissza számlavezető bankjánál. A Társaságnak nincs jogosultsága külön törlési megbízás nélkül ilyen tranzakciót végrehajtani.
A Pénzügyi Szervezetek Állami Felügyeletének (a továbbiakban: PSZÁF) küldött panaszosi levélre, amelyben azt kifogásolta, hogy nem tájékoztatták arról, hogy átfedést tapasztaltak a szerződések kapcsán, 2007. február 14. dátummal küldött a Társaság válaszlevelet. Ebben leírták, hogy a 6386644-001 számú szerződés rendszerükben történt rögzítését követően 2005. június 17. dátummal küldtek tájékoztatást a panaszosnak, amelyben leírták, hogy újonnan kötött szerződésén nem jogosult állami támogatásra a még folyamatban lévő 3193569-501 számú szerződése miatt. A 2007. március 22. dátummal ellátott levélben a Társaság vezető jogtanácsosa a PSZÁF Panaszkezelési Főosztályát arról tájékoztatta ismételten, hogy a két szerződés átfedéses időszaka következtében nem állt módjukban állami támogatást igényelni a 6386644-001 számmal kötött szerződés első megtakarítási évére.
Végül panaszos 2007. július 27-én a Társasághoz beérkezett levelében kedvezményezett módosítást kért és állami támogatásra jogosultként másik személyt jelölt meg. A kért módosítást a Társaság állítása szerint végrehajtották. A panaszos észrevételezte, hogy a kedvezményezett-módosítást követően nem indította el a Társaság az állami támogatás igényt a Magyar Államkincstár felé. Ezt az észrevételt a Társaság kivizsgálta. Vizsgálatuk eredménye alapján kiderült, hogy ügyintézői hiba következtében valóban nem került megigénylésre az állami támogatás. 2008. augusztus hónapjában utólagosan az állami támogatás igényt a Társaság elindította. A késedelemért a Társaság 2008. augusztus 29. dátummal kelt levelében elnézést kért.

Az érintett alkotmányos jogok
1949. évi XX. törvény a Magyar Köztársaság Alkotmányáról 
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam. 
13. § (1) A Magyar Köztársaság biztosítja a tulajdonhoz való jogot.

1. Hatásköri szabályok
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának eljárási lehetőségeit meghatározó 1993. évi LIX. törvény (továbbiakban: Obtv.) 16. § (1) bekezdésében foglalt szabályok alapján az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság [29. § (1) bek.], illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
Az ombudsman, hivatala fennállása óta folytatott töretlen és egyöntetű gyakorlata szerint, a lakáscélú állami támogatások – köztük a közvetlen támogatások, így a lakásépítési kedvezmény – lebonyolításával, illetve az állami kamattámogatásos hitelek nyújtásával összefüggésben közszolgáltatást végző szervnek tekinti a pénzügyi intézményeket (l. pl. OBH 4250/2006.). Mivel az állami támogatások közvetítése, bonyolítása tekintetében valamennyi pénzügyi intézmény, mint közszolgáltatást végző szerv eljárásának vizsgálatára rendelkezem hatáskörrel, így a Társaság vonatkozásában is rendelkezem eljárási lehetőséggel. 

2. A polgári jogi kérdéseket érintő jogállami követelmények
Az Alkotmánybíróság állandó gyakorlata szerint a jogállam legfontosabb eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam - s elsősorban a jogalkotó - kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy nemcsak a jog egésze, de annak egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. Vagyis a jogbiztonság nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének a kiszámíthatóságát is. Ezért alapvetőek a jogbiztonság alkotmányos követelménye szempontjából az eljárásjogi garanciák. Csakis formalizált eljárási szabályok megkövetelésével és betartásával működhetnek alkotmányosan a jogintézmények.
Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. [9/1992. (I. 30.) AB határozat, 75/1995. (XII. 21.) AB határozat]
A tisztességes eljáráshoz való jog az emberi méltósághoz való jogból is levezethető olyan alapvető jog, amely szoros kapcsolatban áll az egyenlőséghez való jog egyes elemeiből eredő elvárásokkal is. Ezek közül az egyenlő méltóságú személyként történő egyenlő bánásmódot, az egyenlőként kezelést kell érteni. A tisztességes eljárás azonban ezen kívül számos elvárást is felölel: olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, ami a materiális jogállam értékrendjének megfelelő, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik. A tisztességes eljárás a jogbiztonság elvéhez hasonlóan olyan szabály, ami önálló alkotmányjogi normaként érvényesül, tehát nem csupán más előírásokat kiegészítő, járulékos szabály (Drinóczi Tímea (szerk.): Magyar alkotmányjog III. Alapvető jogok. Dialóg Campus Kiadó, Budapest-Pécs 2006. 270. o.)
A tisztességes eljáráshoz való jog körébe tartozó, eredendően büntetőjogi garanciák, követelmények kiterjesztését az Alkotmánybíróság is megkezdte. [Például a 41/1991. (VII. 3.) AB határozattal.] (L. Sólyom László: Az alkotmánybíráskodás kezdetei Magyarországon. Osiris Kiadó, Budapest 2001. 562. o.)
Véleményem szerint mindez levezethető a jogállam fogalmából is. (A tisztességes eljárás (fair trial) követelménye az Alkotmánybíróság 6/1998. (III. 11.) AB határozata szerint, s a kapcsolatos nemzetközi dokumentumoknak megfelelően: „a fair trial olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet csupán megítélni. Ezért egyes részletek hiánya ellenére éppúgy, mint az összes részletszabály betartása dacára lehet az eljárás ’méltánytalan’ vagy ’igazságtalan’, avagy ’nem tisztességes’…”)

3. A szerződési szabadság
A klasszikus polgári jogi értelemben vett szerződési szabadság magában foglalja a szerződés megkötése vagy meg nem kötése közötti választás, a szerződő fél kiválasztásának, a szerződési típus megválasztásának és a szerződés tartalma meghatározásának a szabadságát.
Az Alkotmánybíróság szerint a szerződési szabadság a piacgazdaság egyik lényegi eleme [13/1990. (VI. 18.) AB határozat]. Az Alkotmánybíróság ugyancsak megállapította: „Az állam ma már sok esetben nem ad teljesen szabad teret a felek megállapodásának, hanem törvényekben, rendeletekben meghatározott szabályok útján különféle korlátokat szab a megállapodásoknak és meghatározza a szerződések tartalmát, amelytől a felek nem térhetnek el. A szerződések területén tehát nagy átalakulás megy végbe, a szerződések „közjogiasodnak”. Nemzetközi tapasztalatok egyértelműen mutatják, hogy összgazdasági, továbbá nemzetgazdasági szempontok a szerződési szabadság közérdekű korlátozását esetenként szükségessé teszik. A fejlett kortársi jogrendszerekben ilyen korlátozási területek különösen … a szabványszerződések, a környezetvédelem, a fogyasztóvédelem stb. területei. E szabályozási körökben gyakran kétségessé válik a felek szerződéskötési szabadsága, a szerződések tartalmának a felek részéről történő meghatározása, sőt a szerződések tartalmának változatlanul maradása is.” [32/1991(VI. 6.) AB határozat]
Az Alkotmánybíróság a szerződési szabadsághoz való jogot nem az Alkotmány 54. § (1) bekezdésében foglalt rendelkezésből, hanem az Alkotmány 9. § (1) bekezdéséből vezette le, és mint a piacgazdaság lényegi elemét fogja fel [lásd még: 1414/D/1995. AB határozat]. Így, noha a szerződéses szabadsághoz való jog szoros kapcsolatban áll az Alkotmány 9. §-ának (1) bekezdésében deklarált piacgazdasággal, nem tartozik az alapvető jogok körébe. Emiatt a törvényalkotó viszonylag sokrétűen korlátozhatja a felek szerződéses szabadságát: bizonyos típusú szerződésekre nézve meghatározott formát írhat elő, jogi korlátok közé szoríthatja a szerződés tartalmát, egyes szerződések érvényességét hatósági jóváhagyáshoz kötheti, más szerződések esetében olyan korlátozást állapíthat meg, amelynek figyelmen kívül hagyása joghátrányt von maga után, s végül meghatározott tartalmú szerződések megkötését meg is tilthatja [31/1998 (VI. 25.) AB határozat].
A szerződés tartalmának szabad meghatározását biztosítja a Polgári Törvénykönyvről szóló 1959. évi IV. törvény (a továbbiakban: Ptk.) 200. § (1) bekezdése. 
A szerződések tömeges kötésével járó tevékenységgel foglalkozó vállalkozások előre kidolgozzák azonban azokat a feltételeket – a jogszabályok keretei között –, amelyek szerint a másik féllel (nagyon gyakran magánszeméllyel) szerződnek. Ez az általános szerződési feltételek alkalmazását jelenti. Amennyiben a másik szerződő fél – aki, ha gazdasági vagy szakmai tevékenység körén kívül eső célból szerződést kötő személy, ilyen esetben gyakran fogyasztónak is minősül (Ptk. 685. § d pont) – szerződést kíván kötni, más lehetősége nincs, mint az így kialakult szabálytömeg által meghatározott feltételek elfogadása. A piaci verseny ellenére ilyen tömegszerződéseket kötnek ezek a vállalkozások, tekintettel arra, hogy nagy számban, tömegesen kell kötniük szerződéseket másokkal gazdasági tevékenységük során (mivel ez tevékenységükkel szükségszerűen együtt jár). Így az egyik fél mindig ugyanaz lesz, míg a másik fél pozíciójában számosan jelennek, jelenhetnek meg. Mindezek miatt e vállalkozásoknak továbbra is szükségük lesz általános szerződési feltételek kidolgozására és alkalmazására, hiszen a tömeges méretű szerződéskötés szükségessége csak ilyen módon kezelhető ésszerűen.
Az általános szerződési feltételek alkalmazójával szerződő fél azonban kiszolgáltatottabb helyzetbe kerülhet, mivel általában az ilyen feltételeket alkalmazók gazdasági és szakértői téren nagyobb lehetőségekkel bírnak. Különösen igaz ez, ha magánszemélyekről (természetes személyekről) van szó, akik nem rendelkeznek részletes és az adott szerződési tárgyra alkalmazható jogi és gazdasági szakértelemmel. Ezért került sor olyan jogszabályi rendelkezések megalkotására, melyek az általános szerződési feltételeket alkalmazóval szerződő fél számára jelentenek bizonyos fokú védelmet.

4. Együttműködési kötelezettség polgári jogi jogviszonyokban
A tisztességes eljárás polgári jogi jogviszonyokban való érvényesülésének követelményét fogalmazzák meg tulajdonképpen a Ptk-ban rögzített alapelvek, melyek különös hangsúlyt kapnak abban az esetben, ha a szerződő fél általános szerződési feltételeket alkalmazó vállalkozás, mely az állami támogatások közvetítése, bonyolítása tekintetében eljáró pénzügyi intézmény, mint közszolgáltatást végző szerv (ahogy jelen esetben a Társaság). Tehát emiatt is érvényesítendő követelmény a kiszámítható, jóhiszemű és együttműködő eljárás.
A Ptk. 4. § (1) bekezdése szerint a polgári jogok gyakorlása és a kötelezettségek teljesítése során a felek a jóhiszeműség és tisztesség követelményének megfelelően, kölcsönösen együttműködve kötelesek eljárni.
A Ptk. 205. § (3) bekezdése a Ptk. 4. § (1) bekezdésében megfogalmazott együttműködési kötelezettséget a szerződések tekintetében külön is meghatározza. Az együttműködési kötelezettség nem a szerződés létrejöttétől terheli a feleket, hanem már a szerződéses tárgyalások során is. Az együttműködési kötelezettség megsértése – annak megfelelően, hogy létrejött-e a szerződés – szerződésszegési szankciót vagy kártérítési kötelezettséget von maga után. Az együttműködési és tájékoztatási kötelezettséget a Ptk. egyes szerződések tekintetében külön is nevesíti.
A szerződések teljesítésének körében a Ptk. 277. § (4) bekezdése kimondja, hogy a felek a szerződés teljesítésében együttműködésre kötelesek. A kötelezettnek a szerződés teljesítése érdekében úgy kell eljárnia, ahogy az az adott helyzetben általában elvárható, a jogosultnak pedig ugyanilyen módon elő kell segítenie a teljesítést. Ugyanezen szakasz (5) bekezdése szerint pedig a felek a szerződés teljesítését érintő minden lényeges körülményről kötelesek egymást tájékoztatni.
A Ptk. idézett rendelkezései végső soron a kölcsönös bizalom alapelvét fogalmazzák meg, amelynek határa az adott helyzetben általában elvárható magatartás tanúsítása [lásd Ptk. 4. § (4) bek., 277. § (4) bek.]. A jóhiszeműség, a tisztesség és a kölcsönös együttműködés követelménye napjainkban már univerzális, nemzetek feletti, általánosan elismert elvnek tekinthető. (Gellért György (szerk.): A Polgári Törvénykönyv magyarázata. KJK-KERSZÖV, Budapest 2002, 33-34. o.)
Különös, kiemelkedő fontossággal bírnak ezek a szabályok abból a szempontból is, hogy állami támogatás közvetítéséről is szó van, gyakorlatilag állami részfeladat ellátása is történik adott esetben. Ráadásul olyan tartós jellegű jogviszonyról van szó, melynél különös nyomatékkal merül fel az együttműködési kötelezettség követelménye.
Az állami támogatások tekintetében a Társaság a vonatkozó jogszabályokat [a lakás-takarékpénztárak működéséről szóló 1996. évi CXIII. törvény, a lakás-takarékpénztár általános szerződési feltételeiről szóló 47/1997. (III. 12.) Korm. rendelet, a lakás-előtakarékosság állami támogatásáról szóló 215/1996. (XII. 23.) Korm. rendelet] is alkalmazni köteles, ebben a vonatkozásban is jogalkalmazó.
Természetesen e speciális jogszabályi rendelkezések mellett megfelelően alkalmazandók a Ptk. szabályai is. Különösen nagy jelentősége van a szerződéses kapcsolatokban tanúsítandó (illetve a magánjogi jogviszonyokra általános jelleggel előírt) és az előzőekben részletesen tárgyalt kölcsönös együttműködés és tájékoztatás elvének.

5. Összegzés
Összességében megállapítható, hogy a Társaság elismerte tévedését az új kedvezményezett megjelölését követő eljárása tekintetében, ezért elnézést is kért a panaszostól. A szükséges módosítást a Társaság végül elvégezte.
Az is helytálló, hogy a Társaság 2005. június 17-én kelt levelében tájékoztatta először a panaszost arról, hogy újonnan kötött szerződésén nem jogosult állami támogatásra a még folyamatban lévő korábbi szerződése miatt. A levélben idézték a vonatkozó jogszabályi rendelkezést is, illetve tájékoztatták megoldási javaslatukról. Panaszos további leveleire adott válaszaiban is tájékoztatást adott fentiekről a Társaság.
Arra utaló adat nem volt fellelhető, hogy a szerződéskötési folyamat miképpen zajlott le ténylegesen, ahogy az sem volt eljárásomban megállapítható, hogy a Társaság képviseletében eljárók milyen tájékoztatást adtak a panaszosnak a szerződéskötést megelőzően, illetve a szerződéskötési eljárás folyamatában. Ugyancsak nem állnak rendelkezésre adatok arra nézve, hogy milyen tájékoztató anyagokat kapott kézhez a panaszos a szerződés megkötése előtt, illetve a szerződéskötés folyamatában. Tekintettel arra, hogy a lakás-előtakarékosság egyik fő célja az állami támogatás igénybe vétele, az ezzel összefüggő kérdések olyannak minősülnek, melyekről külön tájékoztatás megadása szükséges a szerződő fél számára a Társaság részéről, így pl. írásos anyagban a vonatkozó tartalom külön kiemelése a szövegben indokoltnak látszik. Ezzel szemben a panaszos részéről kitöltött, aláírt és benyújtott nyomtatvány (mely a szerződéskötés folyamatát tulajdonképpen elindítja) tartalmazta ugyan a következő figyelmeztetést: „Büntetőjogi felelősségem tudatában kijelentem továbbá, hogy jelen ajánlatot a saját nevemben és a saját vagy a megjelölt, a Ptk. 685. § b. pontja szerinti közeli hozzátartozómnak minősülő kedvezményezett javára teszem, és az adott naptári évben javamra, illetve ugyanazon kedvezményezett javára tudomásom szerint más szerződés után nem igényeltek állami támogatást.”, azonban ezt olyan kis betűmérettel tartalmazza egyéb információk között, hogy figyelemfelhívó jellegről nem beszélhetünk, annak észlelése nehéz. Megjegyzem, a nyomtatvány kelte 2005. június 1. volt, a Társaság pedig 2005. június 17-én kelt levelében a szerződéskötés folyamatában reagált, észlelte a kedvezmény igénybevételének akadályát, erről tájékoztatta a panaszost a fentiek szerint.
Mindezek alapján – tekintettel a Társaság által is elismert, az új kedvezményezett megjelölését követő eljárás vonatkozásában elkövetett hibára, – felhívom a Társaság (a vezető tisztségviselők) figyelmét arra, hogy a jóhiszeműség, a tisztesség és a kölcsönös együttműködés elvének megfelelő módon kell érvényesülnie a szerződéskötés folyamatában, sőt a szerződéskötést megelőző eljárásban is, továbbá a szerződés teljesítésének folyamatában is. Ezért erre helyezzenek kiemelkedő hangsúlyt a jelentésemben foglaltak szerint.
Összességében: alapvető joggal összefüggő visszásság nem állapítható meg, ezért egyéb intézkedést nem teszek, az eljárást lezárom.

Budapest, 2008. november 26.

Dr. Szabó Máté sk.