OBH 2330/2000.
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa általános helyettesének jelentése
Ügyintéző: dr. Kiss A.

Az eljárás megindulása
	Panaszos 11 éves kislánya eltűnése ügyében kereste meg hivatalomat. Beadványa szerint a gyermek 2000. május 4-én 14 óra után indult haza az iskolából, házuk előtt 15 óra körül az egyik szomszéddal beszélgetett, de nem ment haza. Amikor a gyermek este 7 óra után sem került elő, panaszos a rendőrségen bejelentést tett. Annak ellenére, hogy az eltűnést 19 és 20 óra között már bejelentették, a bejelentésről a jegyzőkönyvet csak 23 óra 30 perckor vették fel. Panaszos sérelmezte, hogy a rendőrség semmit sem tesz gyermeke felkutatása érdekében. Az esetlegesen megtett intézkedésekről kifejezett kérése ellenére sem tájékoztatják. A család által begyűjtött elsődleges információkat pedig nem rögzítették hivatkozással arra, hogy vége a munkaidőnek.
	A panasz alapján felmerült a jogbiztonság elve, a tisztességes eljáráshoz való jog, valamint a gyermek létbiztonsághoz, élethez való joga sérelmének gyanúja, ezért vizsgálatot indítottam.

A megállapított tényállás
	 A gyermek eltűnését nevelőanyja 2000. május 4-én telefonon jelezte a II. kerületi Rendőrkapitányság ügyeletén. A szolgálatot teljesítő ügyeletes felvette a gyermek adatait, egyúttal kérte a bejelentőt, jöjjön be személyesen, hogy írásban is megtegye a bejelentést, továbbá hozzon magával egy fényképet az eltűnt személyről. A rendőrkapitányság az eltűnésről értesítette a Központi Ügyeletet. A panaszos 23.41-kor jelent meg a kapitányság ügyeletén, ahol a jegyzőkönyv tanúsága szerint azonnal meghallgatták, bejelentését rögzítették. A jegyzőkönyv felvételét követően haladéktalanul elrendelték a gyermekkorú országos körözését is. A kerületi rendőrkapitányság értesítése alapján a BRFK Akció Osztályának beosztottai soron kívül meghallgatták a bejelentőt, valamint a bejelentésben megnevezett azon személyeket, akik a gyermeket utoljára láthatták, köztük a gyermek egyik iskolatársát is, aki a következőket mondta el: május 4-én tanítás után, 13 órakor panaszos gyermekével és még egy iskolatársukkal kirándulni indultak Kőbánya-Kispestre, az Újhegyi lakótelep parkjában lévő tóhoz. A tóhoz menet ő és panaszos gyermeke összevesztek, aki emiatt haza akart menni. A gyermeket egészen a Moszkva térig kísérték vissza, ahol azután elbúcsúztak egymástól. A panaszos gyermekét azóta nem látta. A meghallgatásról készült rendőri jelentés szerint az iskolatárs az elmondottakat többször javította és zavarosan adta elő, de ennek az eljáró rendőr különösebb jelentőséget nem tulajdonított.  A meghallgatást követően az eltűnt felkutatása érdekében átvizsgálták a Moszkva teret valamint a Westend City üzletközpont környékét. Május 5-én a rendőrök felkeresték a panaszos gyermeke által látogatott kisegítő, fejlesztő oktatási intézményt, ahol meghallgatták az igazgatónőt és a másik iskolatársat, aki a csoporttársa által korábbiakban elmondottakat megerősítette, azt kiegészíteni nem tudta. Ezalatt a rendőrkapitányság nyomozói az Újhegyi lakótelep mellett található tó környékén adatgyűjtést végeztek. Az adatgyűjtés eredményre nem vezetett. Meghallgatták a gyermek vidéken élő édesanyját is, akinek a gyermek hollétéről tudomása nem volt. A BRFK Sajtó Osztályának bevonásával a kiskorú fényképét megjelentették az írott és az elektronikus sajtóban, aminek kapcsán számos bejelentés érkezett. A kapitányság valamennyi bejelentést kivizsgálta, de a kislány nyomára nem akadt. A felkutatás sikertelensége miatt egyre gyakrabban és egyre szélesebb körben végeztek meghallgatásokat az eltűnt gyermek környezetében, de azok az ügyben előbbre lépést nem jelentettek. Az eljárás alatt az ügy előadója a panaszossal folyamatosan kapcsolatot tartott, a kutatás során beszerzett információkról telefonon keresztül tájékoztatást adott, a panaszos által közölt újabb információkat pedig írásban  rögzítette. 
	2000. május 20-án bejelentés érkezett a XVIII. kerületi rendőrkapitányságra, mely szerint a pestlőrinci kiserdőben egy gyermek holttestére bukkantak. A holttestett az eltűnt gyermekkel azonosították. Ezt követően újra meghallgatásokat végeztek, melyek alkalmával ismételten sor került a két iskolatársra is. Az ő meghallgatásuk több napon át folytatódott, remélve, hogy segítségükkel a tettes nyomára bukkannak. Az egyik meghallgatáson az eltűnt kislány iskolatársa váratlanul beismerő vallomást tett, ami után a másik iskolatárs is elismerte a gyilkosságban való közreműködést. A gyermekek vallomásukban elmondták, hogy május 4-én iskola után kirándulni csalták el a kislányt. Tömegközlekedési eszközzel a pestlőrinci erdőbe mentek, ahol egy fákkal sűrűn övezett tisztásra vezették panaszos gyermekét. Itt megkötözték, betömték a száját, levetkőztették és ütlegelni kezdték. Ezután egy kötelet tekertek a nyakára, majd egy láncos bottal megfojtották. A vallomás alapján az egyik iskolatársat, mivel 14. életévét már betöltötte őrizetbe vették, a másik  gyermekkorú elkövetőt pedig 30 napra pszichiátriai intézetben helyezték el megfigyelés végett. 

Érintett alkotmányos jogok és alkalmazott jogszabályok:
A Magyar Köztársaság Alkotmánya:
2. § (1) A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.
16. § A Magyar Köztársaság különös gondot fordít az ifjúság létbiztonságára, oktatására és nevelésére, védelmezi az ifjúság érdekeit.
67. § (1) A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.

A személy- és tárgykörözésről szóló 2001. évi XVIII. törvény
Az eltűnt személyek felkutatásának és a rendkívüli halálesetek kivizsgálásának rendjéről szóló 23/1994 (X.26.) BM rendelet
A büntetőeljárásról szóló 1973. évi I. törvény
A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény
A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX törvény
A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI.8.) MKM rendelet
A temetőkről és a temetkezésekről szóló 1999. évi XLIII. törvény
A büntetőeljárásban résztvevők Védelmi Programjáról szóló 2001. évi LXXXV. törvény

A vizsgálat megállapításai:
	A rendőrség körözési munkájával kapcsolatban az állampolgári jogok országgyűlési biztosának a hozzá benyújtott panaszok vizsgálata során az volt a tapasztalata, hogy etekintetben nincs egységes gyakorlat, a körözésre vonatkozó szabályok nem áttekinthetőek, ezért javaslatot tett egy a személy- és tárgykörözésről szóló törvény megalkotására. 2001-ben az országgyűlés el is fogadta a körözésről szóló törvényt, amely pontosan meghatározza azokat a kritériumokat, melyeknek a felkutatásra irányuló államigazgatási eljárásnak meg kell felelnie, így a panaszolt eljárás vizsgálata során is ezt a mércét alkalmaztam.
	A személy- és tárgykörözésről szóló 2001. évi XVIII. törvény és az eltűnt személyek felkutatásának rendjéről szóló 23/1994. (X.26.) BM rendelet pontosan meghatározza azokat az eljárási cselekményeket, melyeket a felkutatásra irányuló államigazgatási eljárásban a hatóságoknak az eltűnt személyek megtalálása érdekében el kell végezniük. Ezek között az eljárási cselekmények között szerepel az eltűnttel kapcsolatban álló személyek meghallgatása; az eltűnés feltételezett helyén terepkutatás végzése; az ott tartózkodó személyek igazoltatása, tőlük az eltűnt személyre vonatkozóan adatok begyűjtése; a közszolgálati rádióban és televízióban közérdekű közlemény közzététele; a körözött személy képmásának nyilvánosságra hozatala. A II. kerületi Rendőrkapitányság eljárását vizsgálva azt tapasztaltam, hogy a kapitányság a gyermekkorú országos körözését haladéktalanul elrendelte, a felkutatásra irányuló célszerű és szükséges eljárási cselekményeket soron kívül elvégezte, panaszossal és a gyermek nevelőanyjával a kapcsolatot folyamatosan tartotta. Az eljárást a BRFK fokozott szakírányítási és ellenőrzési tevékenysége mellett folytatták. Az elvégzett eljárási cselekményeket, a hatóság soron kívüli eljárását figyelembe véve megállapítottam, hogy a hatóság eljárása alkotmányos joggal összefüggésben visszásságot nem okozott. Az eset azonban számos olyan, elsősorban szociológiai, de a jog eszközeivel kezelhető problémát vetett fel, amire szükségesnek tartom az érintett hatóságok figyelmét felhívni.
	Az eltűnt személyek felkutatására irányuló államigazgatási eljárás hatékonysága, eredményessége javítható lenne, ha a kiskorú meghallgatásánál az eljáró rendőrön kívül gyermekpszichológus is jelen lenne, aki a gyermekhez szintén kérdéseket intézhetne. Természetesen ezt úgy kellene megoldani, hogy az az eljárás gyorsaságát ne gátolja.
	A kiskorúak által a rendszerint ugyanabba az oktatási-nevelési intézménybe járó kiskorúak sérelmére elkövetett bűncselekmények száma évről évre nő, ebből adódóan egyre hangsúlyosabbá válik a gyermek-gyermek viszonylatában fennálló veszélyeztetettség. A prevenció keretében fontosnak tartom a gyermekvédelmi szakszolgálatok tevékenységének erre való kiterjesztését, a gyermekvédelmi szakszolgálatok és az iskolák együttműködésének javítását, a pszichés zavarokkal küszködő gyermekek esetén a megelőző pártfogás szerepének növelését, akár a védelembe vétel megelőző jellegű kiterjesztésével, akár a nevelési-oktatási intézményekben tevékenykedő gyermekvédelmi felelős feladatainak bővítésével. A gyermekvédelmi szakszolgálatok működési feltételeinek minősége, a szakszolgálatok tevékenységének hatékonysága egy a későbbiekben lefolytatandó átfogó vizsgálat tárgya lehet, melynek megállapításai a szakszolgálatok megszervezésében az érdekelt hatóságok segítségéül szolgálhatnak.
	A beilleszkedési zavarral, magatartási rendellenességgel küzdő, pszichoterápiára szoruló gyermekek egészségügyi dokumentációja gyakran hiányos - van, hogy pusztán egy pszichológiai véleményből áll, amit ritkán kiegészít egy környezettanulmány is, ami azonban a gyermek más gyermekekhez való viszonyát nem elemzi - és az iskola számára nem hozzáférhető, így a kezelendő problémákról a gyermek által látogatott nevelési-oktatási intézményeknek nincsenek megfelelő ismereteik.
	A büntetőeljárás alanyaivá vált kiskorúak mentális védelme akár a sértetti, akár az elkövetői oldalon a mai napig nem megoldott. Megoldás lehet kiskorú sértett esetén a kötelező képviselet, "védelem" bevezetése, kiskorú elkövető esetén pedig a gyermekvédelmi törvényben szabályozott gondoskodási forma, a védelembe vétel kötelező elrendelése.
	Panaszos hivatalomhoz intézett későbbi levelében sérelmezte, hogy a nyomozó hatóság nem engedélyezi gyermeke hamvasztásos eltemetését. A temetőkről és a temetkezésről szóló 1999. évi XLIII. törvény 24. § (2) bekezdése szerint, ha a halál körülményeinek vizsgálatára hatósági eljárás indult (rendkívüli halál), az elhunyt eltemetéséhez, ill. elhamvasztásához az eljáró hatóság engedélye szükséges. A törvény rendelkezése tehát rendkívüli halál esetén valóban korlátozza a hozzátartozó kegyeleti jogait, de ezt egy bűncselekmény hatékony felderítése, esetlegesen a temetés után felmerülő újabb adatok, körülmények tisztázása érdekében teszi, melynek során szükségessé válhat egy későbbi exhumálás.

Budapest, 2002. június 11.

Takács Albert