Az alapvető jogok biztosának 
Jelentése
az AJB-8967/2012. számú ügyben
(Kapcsolódó ügy: AJB-49/2013)

Előadók:  dr. Lápossy Attila
dr. Lux Ágnes
A vizsgálat megindítása
Az elektronikus sajtóból1 értesültem arról, hogy 2012. december 18-án állítólag egymás után hívták be a balatonalmádi Magyar-Angol Kéttannyelvű Gimnázium (a továbbiakban: Gimnázium) egyes diákjait és tanárait az igazgatói irodába és kérdezték ki arról, hogy beszélnek-e meghirdetett sztrájkról, a tanárok buzdítják-e őket arra, illetve a keretszámok szóba kerülnek-e közöttük, valamint ezekről a beszélgetésekről jegyzőkönyv készült, amelyeket később a Veszprém Megyei Kormányhivatal számára küldött meg az oktatási intézmény igazgatója.
Tekintettel arra, hogy az ügyben a diákok és az oktatók véleménynyilvánítási szabadságával, az információs önrendelkezési jogával, valamint az egyenlő bánásmód követelményével illetve a jogállamiság elvével és a jogbiztonság követelményével összefüggő visszásság gyanúja merült fel, az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 18. § (4) bekezdése alapján hivatalból vizsgálatot indítottam. A vizsgálat eredményes befejezése érdekében az Ajbt. 21. § (1) és (2) bekezdése alapján megkerestem az érintett Magyar-Angol Kéttannyelvű Gimnázium igazgatóját és a Veszprém Megyei Kormányhivatalt (a továbbiakban: Kormányhivatal) vezető kormánymegbízottat.
Az átfogó hivatalbóli vizsgálat indítását indokolta, hogy a törvény az alapjogi biztos kiemelt feladatává teszi a gyermekek jogainak védelmét, az Ajbt. 1. § (2) bekezdés a) pontja kimondja, hogy az alapvető jogok biztosa tevékenysége során – különösen hivatalból indított eljárások lefolytatásával – megkülönböztetett figyelmet fordít a gyermekek jogainak védelmére. 
Figyelemmel emellett arra, hogy az ügy kapcsán felmerült az információs önrendelkezési joggal, az érintett diákok és tanárok személyes adatainak védelmével összefüggő jogsérelem gyanúja, az Ajbt. 36. §-a alapján felkértem a Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság elnökét, hogy az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény 38. § (3) bekezdés b) pontja alapján rendeljen el az ügyben vizsgálatot.
A hivatalbóli vizsgálat megindítását követően beadvány is érkezett Hivatalomhoz, amelyben a panaszos az ügy ombudsmani vizsgálatát kezdeményezte. (AJB-49/2013. sz. ügy)

Az érintett alapvető jogok
–	a jogállamiság elvéből levezethető jogbiztonság követelménye [Alaptörvény B) cikk (1) bekezdés: „Magyarország független, demokratikus jogállam.”];
–	az emberi méltósághoz való jog [Alaptörvény II. cikk: „Az emberi méltóság sérthetetlen. Minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz.”];
–	a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való joga [Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdés: „Minden gyermeknek joga van a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz.” ];
–	a tisztességes eljáráshoz való jog [Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdés: „Mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék.”].

Alkalmazott jogszabályok
-	a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban Gyvt.);
-	a Gyermek jogairól New Yorkban 1989. november 20-án kelt Egyezmény kihirdetéséről szóló 1991. évi LXIV. törvény (Gyermekjogi Egyezmény);
-	a nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény (a továbbiakban: Nkt.);
-	az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény (Infotv.)

A megállapított tényállás 
1. A Gimnázium igazgatójától megkereső levelemben – az üggyel kapcsolatos valamennyi irat másolatának egyidejű megküldése mellett – a következő kérdésekben kértem tájékoztatást.
·	Sor került-e a sajtóhírekben jelzett igazgatói intézkedésekre, az iskola diákjainak, illetve tanárainak kikérdezésére az aktuális politikai eseményekkel kapcsolatban? Ha igen, akkor milyen felhatalmazás, illetve kérés vagy utasítás alapján?
·	Amennyiben valóban sor került a jelzett beszélgetésekre, illetve azok tartalmának rögzítésére, akkor ezen adatoknak mi lett a további sorsa? Megküldte-e azokat az oktatási intézmény a Veszprém Megyei Kormányhivatalnak vagy bármely más szervnek, hatóságnak? Ha igen, akkor milyen felhatalmazás, illetve kérés vagy utasítás alapján került erre sor?
·	Érkezett-e az üggyel kapcsolatban bármilyen szülői vagy tanulói panasz? Ha igen, akkor mi lett ezek sorsa, ezekre milyen választ, tájékoztatást adott?
A Gimnázium igazgatója válaszában arról tájékoztatott, hogy a Veszprém Megyei Intézményfenntartó Központtól (a továbbiakban: VMIK), mint a Gimnázium fenntartójától kapott 2012. december 17-én rövid írásbeli utasítást arról, hogy egy szülői bejelentés kapcsán folytasson le belső vizsgálatot és annak eredményéről adjon tájékoztatást. A VMIK vezető-helyettese által aláírt rövid levélben annyi szerepelt a bejelentés kapcsán, hogy az abban írtak szerint „az intézményben nem csak a pedagógiai programnak és a köznevelési törvénynek megfelelő oktatás folyik, hanem az órákon politizálnak, a most kialakult helyzet (tüntetések) vonatkozásában bujtogatják a tanulókat az azokon való részvételre”. 
A Gimnázium igazgatója kiemelte, hogy a fenntartói utasításnak megfelelően elindította a belső vizsgálatot, tájékozódni kívánt az eset körülményeiről. Ennek során összesen nyolc tanárt és tíz diákot kérdezett meg arról, hogy megfelel-e a valóságnak a bejelentésben szereplő információ, de aktuális politikai eseményekkel nem foglalkozott. Leírta, hogy a beszélgetés során elhangzottakat kizárólag a saját maga számára rögzítette egy feljegyzésben, azzal a céllal, hogy a fenntartót az eset kapcsán tájékoztatni tudja. A feljegyzés vagy más adat, dokumentum megküldésére nem kerülhetett sor sem a Kormányhivatal, sem a VMIK felé, figyelemmel arra, hogy ezeket 2012. december 20-án helyszíni vizsgálatuk alkalmával a Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (a továbbiakban: NAIH) munkatársai zárolták és magukkal vitték. Ennek megfelelően végül az igazgató a fenntartó VMIK vezető-helyettesét 2012. december 20-án egy összegző levélben tájékoztatta a vizsgálat eredményéről. A mellékelt levélmásolat szerint az igazgató röviden azt közölte a fenntartóval, hogy „a belső vizsgálat során feltártak nem igazolták a szülői bejelentésben elhangzott vádakat”. Az igazgató végül válaszában azt is említette, hogy a Gimnázium Diákönkormányzatának (DÖK) megkeresése után 2012. december 20-án személyesen beszélt a DÖK elnökével, azzal a céllal, hogy sikerüljön megnyugtatni a diákokat, majd ezt követően iskolagyűlést is tartottak.
2. A Kormányhivatalt vezető kormánymegbízottól a következő kérdésekben kértem tájékoztatást:
·	Sor került-e a sajtóhírekben jelzett igazgatói intézkedésekre?
·	Volt-e bármilyen előzetes tudomása vagy információja törvényességi felügyeletet ellátó szervként a Kormányhivatalnak az igazgató intézkedésével, a diákok, illetve a tanárok (politikai) véleményének kikérdezésével, illetve rögzítésével kapcsolatban?
·	Megkapta-e a Kormányhivatal ezeket az adatokat tartalmazó jegyzőkönyveket, ha igen, akkor mit szándékozik tenni a megküldött adatokkal?
·	Tervez-e bármilyen intézkedést vagy vizsgálatot az ügyben a Kormányhivatal?
A kormánymegbízott mindenekelőtt tájékoztatott válaszában, hogy a Kormányhivatalnak semmi köze a balatonalmádi középiskolában történtekhez, a VMIK kérte az eset kivizsgálását az erre hatáskörrel rendelkező Gimnázium igazgatójától, és tájékoztatást kért a vizsgálat eredményéről. Az iskolaigazgató – mint az érintett pedagógus munkáltatója – saját hatáskörben döntött a belső vizsgálat módjáról, a meghallgatottak személyéről és arról is, hogy szükségesnek tart-e munkáltatói intézkedést a diákokkal nyíltan politizáló pedagógussal szemben. A törvény értelmében pedig a köznevelési intézmény fenntartója – ebben az esetben a VMIK – jogosult ellenőrizni a köznevelési intézmény működésének törvényességét és nem a Kormányhivatal. 
A megyei intézményfenntartó központokról, valamint a megyei önkormányzatok konszolidációjáról, a megyei önkormányzati intézmények átvételével összefüggő egyes kormányrendeletek módosításáról szóló 258/2011. (XII. 7.) Korm. rendelet állapítja meg a kormánymegbízottaknak a megyei intézményfenntartó központtal kapcsolatos feladatait és jogköreit. Ebben a fenntartó törvényességi ellenőrzés lefolytatásának elrendelése nem szerepel, ebből adódóan a törvényességi felügyelet sem, amely szélesebb jogkört jelent. A jogszabályok értelmében a Kormányhivatal hatósági ellenőrzés keretében többek között a minimális eszközök és felszerelések meglétét, a tanulmányok alatti és az állami vizsgák megszervezését, lebonyolítását vagy az osztály-, csoportlétszámot, a tanulói óraterhelést vizsgálhatja. A kormánymegbízott kiemelte, hogy az igazgatói intézkedésről előzetesen nem volt információja, akkor éppen szabadságát töltötte. Utalt arra, hogy a Kormányhivatal az esettel kapcsolatban nem kapott adatokat tartalmazó jegyzőkönyveket vagy más feljegyzéseket. A kormánymegbízott végül hangsúlyozta, hogy jelen pillanatban az ügy kapcsán egyrészt hatáskör hiányában, valamint a folyamatban lévő vizsgálatokra figyelemmel nem kívánt intézkedést, vizsgálatot kezdeményezni.
3. A NAIH elnöke – megkeresésem nyomán, illetve sajtóhíradások alapján – 2012. december 19-én ugyancsak hivatalból indított adatvédelmi hatósági eljárást az ügyben, a NAIH munkatársai pedig ezt követően másnap, december 20-án helyszíni ellenőrzést is tartottak a Gimnáziumban, a vizsgálat alapján pedig a NAIH-6503-9/2012/H. számon 2013. január 17-én határozat2 született, amelyet a Hatóság hivatalos holnapján is nyilvánosságra hoztak. A NAIH a Gimnáziumot jogellenes adatkezelés miatt háromszázezer forint adatvédelmi bírság megfizetésére kötelezte, továbbá elrendelte a jogellenesen kezelt személyes adatok törlését és megsemmisítését.
A határozat indokolásában szerepel, hogy az igazgató az eljárás lefolytatásának módjára sem az utasításban, sem szóban nem kapott iránymutatást, a jelentés megtételének határidejét 2012. december 20-ában jelölték meg. A határozat tartalmazza, hogy az igazgató a vizsgálat lefolytatására a személyes meghallgatás módszerét választotta, ennek megtartására 2012. december 18-án került sor 8 pedagógus és 10 diák részvételével. A határozat külön is kitér a meghallgatás lebonyolítására és az adatok rögzítésére. A meghallgatáson az intézmény részéről az igazgató, az igazgató-helyettes és az iskolatitkár volt jelen. A pedagógusokat és a diákokat egyesével hallgatták meg, az igazgató kérdezett, míg az igazgató-helyettes és az iskolatitkár az elhangzottakat jegyzetelték. Tekintettel arra, hogy a bejelentésbeli állítás nem igazolódott, nem tartották szükségesnek több személy bevonását az eljárásba. A jegyzeteken a meghallgatottak neve is szerepelt, e jegyzetekből pedig maga az igazgató készítette el a feljegyzéseket – a diákok és a pedagógusok által elmondottakból külön-külön – az iskolatitkár személyi számítógépén, valamint a saját laptopján, egy pendrive-on vitte haza a dokumentumokat. Az említett feljegyzésekben a meghallgatottakat név szerint már nem tüntették fel. A határozat utal arra, hogy az érintettek neveit is tartalmazó jegyzeteket az igazgató elmondása szerint megsemmisítette. A feljegyzéseket nem küldték meg a fenntartó részére, az igazgató állítása szerint azt nem is tervezték, csupán egy jelentés összeállítását az azokból nyert információk alapján, majd a feljegyzéseket is meg kívánta semmisíteni, hiszen azokra nem volt szükség.
A határozatban szerepel továbbá, hogy a NAIH munkatársai a helyszíni ellenőrzés során meghallgatták az igazgató kifogásolt eljárásával érintett pedagógusokat és diákokat is. A középiskola tanárai ennek során arról számoltak be, hogy a tantestület tagjai 2012. december 17-én rögtönzött gyűlést tartottak, melyen a 2012. december 21-én tartandó karácsonyi ünnepséggel kapcsolatos teendőket beszélték meg. A megbeszélésen szóba került a felsőoktatás tervezett reformja, ugyanis a végzős diákok egyre többet kérték ki a tanácsukat az államilag finanszírozott helyek csökkenésével előállt helyzet értékelésében, a hazai és a külföldi felsőoktatási intézményekbe való jelentkezésük lehetőségeivel kapcsolatban. Az ominózus meghallgatások 2012. december 18-án zajlottak le, ennek kezdetén elmondásuk szerint nem kaptak tájékoztatást arról, hogy milyen célból, milyen eljárás keretében hallgatják ki őket, csupán arról, hogy „vizsgálat van”, és hogy jegyzőkönyv készül a beszélgetésről. A határozat kitér arra, hogy a tanárok ellentmondásosnak találták a meghallgatásokkal kapcsolatos utólagos igazgatói magyarázatot, ugyanis nem csak a diákok szervezkedésével kapcsolatos esetleges tanári közrehatásról, hanem a december 17-i tanári gyűléssel összefüggésben is vizsgálódott az iskola vezetője. A meghallgatásokon az igazgató volt a kérdező, a helyettes és az iskolatitkár jegyzetelt, azonban a meghallgatásokról készült jegyzőkönyvekből nem kaptak.
A helyszíni vizsgálat során a meghallgatott diákok arról számoltak be, hogy „egy kis segítség” céljából invitálták őket az igazgatói szobába. Máskor is előfordult, hogy segítséget kérnek tőlük (pakolás stb.), így nem is sejtették, hogy milyen kérdésekkel fognak szembesülni. A diákokat a végzősök közül jelölték ki, de nem név szerint, hanem találomra a tanteremben válogatták ki, hogy ki menjen. A meghallgatás első körében négy diákot hívtak be, egyesével, egymás után, olyan módon, hogy egymással a meghallgatások között ne tudjanak kommunikálni. A diákok arról számoltak be, hogy az irodában hárman ültek: az igazgató és az igazgató-helyettes a diákkal egy asztalnál, míg az iskolatitkár a másik asztalnál ült, és jegyzetelt. Előadásuk szerint nem tájékoztatták őket arról, hogy mi a célja a meghallgatásuknak, csupán arról, hogy jegyzőkönyvet vesznek fel az elhangzottakról. Az első négy diáknak a jegyzőkönyv lehetséges átvételéről nem szóltak, az utánuk következők azt a tájékoztatást kapták, hogy másnap majd alá kell írniuk, de végül erre sem került sor. A jegyzőkönyv elkészítése céljából a diáknak a nevét és osztályát kellett bemondania. A jegyzőkönyv készítésével kapcsolatos esetleges észrevételüket, válaszukat meg sem várta az igazgató, hanem rögtön kérdésekkel fordult hozzájuk.
A NAIH a vizsgálat során arra jutott, hogy nem igazolható, hogy a Gimnázium az általa kezelt személyes adatokat továbbította volna a Kormányhivatal részére, az azonban a rendelkezésre álló iratok és nyilatkozatok alapján egyértelműen megállapítható volt, hogy a belső vizsgálat lefolytatását a fenntartó VMIK rendelte el, és jelentéstételi kötelezettségét is felé kellett teljesítenie az igazgatónak. A határozat szerint az ügyben nyilatkozattételre felkért VMIK válaszához csatolta az eljárás lefolytatására okot adó névtelen szülői bejelentés másolati példányát. Eszerint a gimnázium egyik tanára az általa összeállított dolgozatokban rendszeresen „baloldali” újságokból tesz fel kérdéseket és politizál, valamint a felsőoktatás tervezett reformja elleni tüntetéseken való részvételre buzdítja a diákokat. A VMIK vezetője tájékoztatta a NAIH elnökét, hogy az Nkt. 83. § (2) bekezdés e) pontja, valamint a 78/2011. (XII.30.) KIM utasításban foglalt Szervezeti és Működési Szabályzat szerinti intézményi szakmai irányítási feladatainak eleget téve rendelte el a belső vizsgálat lefolytatását. A VMIK vezetője előadta, hogy az igazgatót konkrét kérdések kivizsgálására nem utasította, a tájékoztatáskérés kizárólag a szülői bejelentés valóságtartalmának megállapítására irányult. Az eljárás lefolytatásának módjára utasítást azért nem adott, mert arra szabályozott eljárásrenddel nem rendelkezik.
A határozat rögzíti: az Nkt. 24. § (3) bekezdése szerint a nevelési-oktatási intézmény helyiségeiben, területén párt, politikai célú mozgalom vagy párthoz kötődő szervezet nem működhet, továbbá az alatt az idő alatt, amíg az óvoda, iskola, kollégium ellátja a gyermekek, tanulók felügyeletét, párt vagy párthoz kötődő szervezettel kapcsolatba hozható politikai célú tevékenység nem folytatható. Az Nkt. 83. § (2) bekezdés e) pontja értelmében a fenntartó ellenőrizheti a köznevelési intézmény gazdálkodását, működésének törvényességét, hatékonyságát, a szakmai munka eredményességét, nevelési-oktatási intézményben továbbá a gyermek- és ifjúságvédelmi tevékenységet, a tanuló- és gyermekbaleset megelőzése érdekében tett intézkedéseket. 
Mindezek alapján a NAIH vizsgálata során megállapította, hogy a fenntartó VMIK az Nkt. szerint járt el a hozzá érkezett panasz kivizsgálásának elrendelésével, hiszen a köznevelési intézmény működésének törvényessége kérdőjeleződött meg a bejelentés által. A fenntartó VMIK az utasítás kibocsátásakor azért nem adott semmilyen támpontot a belső vizsgálat lefolytatásának módjára, mert arra vonatkozóan szabályozott eljárásrenddel nem rendelkezett, továbbá a személyes adatok kezelésére nézve sem adott támpontokat az eljárás lefolytatására kötelezett középiskolának. A NAIH szerint amennyiben az ilyen jellegű vizsgálatok eljárási szabályait nem rögzítik előre, úgy az eljárás során felhasználandó személyes adatok kezelésének szabályai is hiányoznak. Ez a hiányosság pedig a NAIH álláspontja szerint a jelen ügyben is azt eredményezte, hogy az eljárási garanciák hiányai miatt a személyes adatok kezelésének jogszerű feltételeit sem jelölték ki. 
A NAIH határozatában arra mutatott rá, hogy az intézményfenntartó és a középiskola együttműködésében világosan ki kellett volna jelölni, hogy a diákok esetleges bujtogatása, a tanárok állítólagos meg nem engedhető politizálása kapcsán a fenntartó által kért eljárást milyen szabályok szerint kell lefolytatni, és annak során milyen adatokat kell rögzíteni. A NAIH elvi éllel emelte ki, hogy az eljárási garanciákat nélkülöző eljárások során személyes adatok kezelésére jogszerűen nem kerülhet sor, hiszen az érintettek joggyakorlását, beleértve a személyes adataik kezelésével kapcsolatos jogosultságaikat az eljárás nem biztosítja. A NAIH megállapította, hogy az ügyben a Gimnázium volt az adatkezelő, hiszen szabályozott eljárásrend hiányában a Gimnázium vezetője döntött a vizsgálat lefolytatásának módjáról, nevezetesen a személyes meghallgatásokról, azok során jegyzőkönyv felvételéről.
A határozat kiemeli, hogy a meghallgatások során az információs önrendelkezési jogról és az információszabadságról szóló 2011. évi CXII. törvény (Infotv.) vonatkozó szabályainak megfelelő tájékoztatás megadása nélkül (adatkezelés céljáról, jogalapjáról, adatkezelés időtartamáról, jogorvoslati lehetőségekről, stb.) és az érintettek hozzájárulása hiányában vette fel, rögzítette az érintettek személyes adatait, így az általa végzett adatkezelés jogszerűtlen. A Gimnázium birtokában ugyan az eljárás meghozatalának időpontjában már nem volt olyan elektronikus vagy papír alapú jegyzőkönyv, amely a meghallgatott személyek nevét (osztályát) tartalmazná, a NAIH a nevekkel el nem látott dokumentumok megsemmisítését is nélkülözhetetlennek tartotta a jogszerű állapot helyreállítása érdekében. A személyes meghallgatások tartalma ugyanis a NAIH álláspontja szerint a meghallgatásokon részt vevők számára továbbra is megszemélyesíthető, ezért azok megsemmisítését rendelte el.
4. Figyelemmel arra, hogy a tényállás és a jogi, szakmai álláspont teljes mértékben feltárható és megismerhető volt a megkeresett szervek válaszaiból, a mellékelt dokumentum- másolatokból, valamint a nyilvánossá tett NAIH határozatból, nem tartottam indokoltnak a vizsgálat során további szervek, így a fenntartó VMIK vezetőjének külön írásbeli megkeresését.

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az alapvető jogok biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az Ajbt. határozza meg. 
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint – többek között – közigazgatási szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. 
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése alapján emellett a biztos a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat.
Az Ajbt. 18. § (1) bekezdés l) pontja alapján a közszolgáltatást végző szerv az alapvető jogok biztosa által vizsgálható hatóságnak minősül. Figyelemmel arra, hogy az Ajbt. 18. § (2) bekezdés a) pontja alapján az állami vagy önkormányzati feladatot ellátó szervek, így a nevelési-oktatási intézmények a vizsgálatom szempontjából hatóságnak minősülnek, az ombudsman vizsgálati jogosultsága – az Ajbt. hatásköri szabályai értelmében – rájuk egyértelműen kiterjed. Hasonlóképpen kiterjed a vizsgálati hatásköröm az Ajbt. 18. § (1) bekezdés a) pontja alapján a nevelési-oktatási intézmények fenntartóira, az egyes megyei intézményfenntartó központokra.

II. Az érintett alapjogok és alapelvek tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmanintézmény megalakulása óta az országgyűlési biztos következetesen, zsinórmértékként támaszkodott az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazta az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott alapjogi teszteket.
Az Alkotmánybíróság a 22/2012. (V. 11.) AB határozatában arra mutatott rá, hogy „az előző Alkotmány és az Alaptörvény egyes rendelkezései tartalmi egyezősége esetén éppen nem a korábbi alkotmánybírósági döntésben megjelenő jogelvek átvételét, hanem azok figyelmen kívül hagyását kell indokolni”. Ezzel összhangban elvi megállapításaim megfogalmazása, az egyes alapjogok, alkotmányos elvek értelmezése során – ellenkező tartalmú alkotmánybírósági döntés megszületéséig – irányadónak tekintem az Alkotmánybíróság által mind az Alaptörvény hatályba lépését megelőzően, mind pedig az azt követően meghozott határozataiban, azok indokolásában kifejtett megállapításokat, következtetéseket.
1. Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése alapján Magyarország független, demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság korábbi töretlen gyakorlata alapján ennek a jogállami minőségnek nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. Az Alkotmánybíróság által gyakran hivatkozott tétel, hogy a jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság követelménye nemcsak az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. Az Alkotmánybíróság döntéseiben felhívta a figyelmet, hogy a jogállamiságnak számos összetevője van, a jogállamiság elvéből folyó egyik legfontosabb alapkövetelmény ugyanakkor éppen a közhatalom, a közigazgatás törvény alá rendeltsége: a közhatalommal rendelkező szervek a jog által megállapított működési rendben, a polgárok számára megismerhető és kiszámítható módon szabályozott korlátok között fejtik ki tevékenységüket.
2. Az Alaptörvény II. cikke alapján az emberi méltóság sérthetetlen, minden embernek joga van az élethez és az emberi méltósághoz. A korábban irányadó és az Alaptörvény hatályba lépését követően is hivatkozási pontot jelentő alkotmánybírósági gyakorlat az emberi méltósághoz való joggal kapcsolatosan arra hívja fel a figyelmet, hogy a méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.
Az Alkotmánybíróság már az egyik első, 1990-ben hozott döntésében kimondta, hogy az emberi méltósághoz való jog általános személyiségi jog, amelynek egyes fontos eleme az önrendelkezés szabadsága, az önrendelkezéshez való jog. Ugyanebben a határozatban hívta fel a figyelmet arra az Alkotmánybíróság, hogy az önrendelkezési jog – mint az összes különös személyiségi jog – az egyén autonómiáját, az egyéni döntés szabadságát védi.
3. A gyermek a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemhez és gondoskodáshoz való jogát az Alaptörvény XVI. cikk (1) bekezdése deklarálja. 
A gyermeket főszabályként minden olyan alapvető jog megillet, mint bármely más felnőtt embert, de ahhoz, hogy a jogok teljességével képes legyen élni, biztosítani kell számára az életkorának megfelelő minden feltételt a felnőtté váláshoz. Erre tekintettel kifejezetten a gyermekek jogaként rögzíti a törvény a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges védelemre és gondoskodásra való jogot. E védelemre és gondoskodásra a gyermek mindenkivel szemben igényt tarthat. Ennek megfelelően a gyermek szülei, családja, az állam és a társadalom valamennyi tagja is köteles a gyermek jogait tiszteletben tartani, és a társadalom fennmaradásának zálogaként biztosítani számára a megfelelő fejlődéséhez szükséges feltételeket. A gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való joga az állam kötelességét alapozza meg a gyermek személyiségfejlődése intézményes védelmére. A gyermek, mint az alapjogok alanya oldalán az életkorból adódó hátrányokat az állam oldaláról az az intézményvédelmi kötelezettség egyenlíti ki, hogy az államnak aktívan kell cselekednie a gyermekek alapvető jogainak előmozdítása, érvényesülése és védelme érdekében. Az Alkotmánybíróság 2012 előtti töretlennek tekinthető gyakorlata szerint a gyermek védelme és a róla való gondoskodás azonban nemcsak a család alkotmányos kötelessége, hanem az államé, a társadalomé is: ha a gyermeknek nincs vagy a szülői kötelességeket nem teljesítő szülője van, akkor helyettük az államnak kell helytállania.
Az Alkotmánybíróság a 3047/2013. (II. 28.) AB határozatában kimondta, hogy az Alaptörvény XVI. cikke szerinti gondoskodáshoz és védelemhez való jogot az Alkotmány is biztosította. A korábbi és a jelenleg hatályos előírás közötti különbség abban áll, hogy az Alkotmány még kifejezetten előírta, hogy a gyermeket a védelem a család, az állam és a társadalom részéről is megilleti, az Alaptörvény azonban a kötelezetteket már nem nevezi meg. Ez a szövegmódosulás a rendelkezés értelmezése szempontjából érdemi változást mindazonáltal nem jelent: a védelem és gondoskodás változatlanul a család, az állam és a társadalom kötelessége is – ebben a sorrendben. Ez azt jelenti, hogy a gyermeknek – eddig és ezután is – természetesen és elsősorban a családjától (szüleitől) kell megkapnia a szükséges védelmet. Család hiányában – illetve a kötelezettségét nem teljesítő szülő esetében – a gyermekekről való gondoskodás állami kötelezettsége konkréttá is válik: ilyen esetben a családi védelmet, gondoskodást nemhogy kiegészíti, hanem egyenesen pótolja – pótolni köteles – az állam.
Az Alkotmánybíróság a 21/1996. (V. 17.) AB határozatban arra mutatott rá, hogy a gyermekek alapjog-gyakorlásának – s ezen belül a személyes joggyakorlásnak – lehetősége a joggyakorlás következményeit átfogó döntési képesség kibontakozásával együtt, a növekvő korral egyre szélesebb lesz. Az állam alkotmányos kötelességei a gyermek fejlődésének védelmére, de alkotmányos lehetőségei is, elsősorban a nyilvánosság szférájában jelenhetnek meg; egyrészt a gyermek nyilvánosság előtti tevékenységét szabályozhatják, másrészt általános szabályokkal nyújthatnak intézményes védelmet. A magánszférában a gondoskodás és védelem joga és kötelessége elsősorban a szülőket illeti. Az Alkotmánybíróság szerint a speciális kockázat-elhárítás részeként az állam köteles arra is, hogy a nyilvánosság szférájában ne engedje meg, hogy a gyermek olyan tevékenységet folytasson, vagy olyan ügyekben állást foglaljon, amelyekben a felelős álláspont kialakítására a fentiek szerint a gyermek nem érett, noha a nyilvános állásfoglalás a gyermek testi, szellemi és erkölcsi fejlődésére, s későbbi sorsára meghatározó hatással lehet. Az Alkotmánybíróság szerint ugyanakkor valamely szabadságjogot nem általában, hanem kizárólag gyakorlásának abban a vonatkozásában lehet csak korlátozni, amelyet a gyermek védelme, illetve mások jogainak védelme szükségessé tesz.
A magyar alapjogi gyakorlat összhangban áll az Egyezmény elvi jelentőségű 3. cikk 1. pontjával, amely értelmében a szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenek felett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban. Az Egyezmény 13. cikk 1. pontja külön rendelkezik arról, hogy a gyermeknek joga van a véleménynyilvánítás szabadságára. Ez a jog magában foglalja mindenfajta tájékoztatás, eszme határokra tekintet nélküli kérésének, megismerésének, terjesztésének szabadságát, nyilvánuljon meg az szóban, írásban, nyomtatásban, művészi vagy más, a gyermek választásának megfelelő formában.
4. Az Alaptörvény XXIV. cikk (1) bekezdése tartalmazza, hogy mindenkinek joga van ahhoz, hogy ügyeit a hatóságok részrehajlás nélkül, tisztességes módon és ésszerű határidőn belül intézzék, a hatóságok törvényben meghatározottak szerint kötelesek döntéseiket indokolni. Az Alkotmánybíróság álláspontja szerint a közigazgatás törvényessége akkor valósul meg, ha jogilag szabályozott eljárási keretek között működik. Nem hagyható figyelmen kívül továbbá, hogy a kiszámíthatóság – beleértve az egységes jogalkalmazást – és az eljárási garanciák biztosítása szorosan összekapcsolódik az egyes alanyi alapjogok, szabadságjogok védelmével, mintegy kölcsönösen feltételezik egymást. Az Alkotmánybíróság számos esetben elvi éllel mutatott rá arra, hogy az alanyi jogok érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák a jogbiztonság alkotmányos követelményéből erednek, de szoros kapcsolatban állnak a jogegyenlőséggel, törvény előtti egyenlőséggel is. A megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban ugyanis a jogbiztonság az, ami sérelmet szenved. A tisztességes eljárás követelménye olyan minőség, amelyet az eljárás egészének és körülményeinek figyelembevételével lehet megítélni. A tisztességes eljáráshoz való jog abszolút jog, amellyel szemben nem létezik mérlegelhető más alapvető jog vagy alkotmányos cél, mert már maga is mérlegelés eredménye. Olyan jogalkalmazói eljárást foglal magában, amely a materiális jogállam értékrendjének megfelelően, a demokratikus alkotmányfejlődés során kikristályosodott alapelvek és szabályok alapján zajlik.

III. Az ügy érdemében
Az ombudsmani vizsgálat tartalmával és terjedelemével kapcsolatban mindenekelőtt kiemelendő, hogy az – figyelemmel a NAIH által lefolytatott hivatalbóli vizsgálatra – nem tért ki az érintett diákok, tanárok információs önrendelkezési jogát érintő kérdésekre. Az Ajbt. 36. §-a azt mondja ki, hogy ha az alapvető jogok biztosa vizsgálata során a személyes adatok védelméhez, illetve a közérdekű vagy a közérdekből nyilvános adatok megismeréséhez való joggal összefüggő visszásságot észlel, bejelentéssel fordul a Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatósághoz. Az ombudsmantörvény tehát nem zárja ki, hogy az alapjogi biztos információs jogokkal kapcsolatos visszásság gyanúja esetén maga is vizsgálatot folytasson, jelen esetben ugyanakkor ezt nem láttam indokoltnak. Egyfelől, közvetve és részben éppen ombudsmani jelzésre indult el a NAIH vizsgálata, másfelől a NAIH által példás gyorsasággal megtett intézkedésekkel szakmailag teljes mértékben egyetértek, a határozatban a nevelési-oktatási intézmény jogosulatlan, törvénysértő adatkezelésével, a tájékoztatás elmaradásával és a célhoz kötött adatkezelés elvének figyelmen kívül hagyásával összefüggésben megfogalmazott jogi álláspontját magam is osztom.
Ezzel együtt a NAIH által a Gimnázium adatkezelése vonatkozásában lefolytatott vizsgálata nem tette szükségtelenné azt, hogy az ügyet az alapvető jogok biztosa az érintett tanulók más alapvető jogainak védelme szempontjából is áttekintse. A rendelkezésre álló adatok és információk alapján ugyanis az információs önrendelkezési jog sérelme mellett más alapjogi problémák is hangsúlyosan jelentkeztek ebben az esetben, így különösen az eljárás jogalapja (1), valamint az eljárás lefolytatása (2) kapcsán, amelyre a NAIH nem tért, nem is térhetett ki.

1. Az oktatási intézmény és a fenntartó eljárásával kapcsolatos megállapítások
A rendelkezésre álló okiratmásolatokból és a NAIH határozatából egyértelműen rekonstruálható az eseménysor, amelynek kiindulópontja egy a fenntartóhoz érkező rövid, névtelen szülői bejelentés volt, amely konkrétumok nélkül arra célzott, hogy a Gimnázium egyik tanára „az általa összeállított dolgozatokban rendszeresen „baloldali” újságokból tesz fel kérdéseket, politizál, a felsőoktatás tervezett reformja elleni tüntetéseken való részvételre buzdítja a diákokat.” A névtelen bejelentés nyomán a fenntartó VMIK vezető-helyettese annak vizsgálatát kérte a Gimnázium igazgatójától, hogy van-e valóságalapja ennek az állításnak.
A NAIH nyilvános határozatából egyértelműen kiderül, hogy az igazgató a kérés teljesítése érdekében, formalizált külsőségek mellett, például külön jegyzőkönyvezést elrendelve személyes meghallgatás mellett döntött, amelyen a megfelelő előzetes tájékoztatás nélkül, szúrópróbaszerűen hallgatott meg tanárokat és diákokat. Eleve nem világos az, hogy egy névtelen bejelentés generálta helyzet tisztázásához miért volt szükség a végzős diákok meghallgatására, kikérdezésére, miért nem tartotta elegendőnek az iskola tanárainak megkérdezését, esetlegesen a nevelőtestület összehívását az ügyben. Azt pedig végképp nem indokolta semmilyen gyanú vagy ok, hogy ezekre a „meghallgatásokra” megtévesztő, megfélemlítő módon, egy pontosan meg nem jelölt hivatalos eljárás látszatát keltve kerüljön sor, miközben maga az „ügy” legfeljebb tájékozódási szakban lehetett (vö. a „valóságalap kiderítése”). A NAIH határozatban rögzített beszámolók szerint nem tűnik ki jogi, szakmai indoka annak sem, hogy az igazgató – a fenntartói kérésen túlterjeszkedve – mi alapján vizsgálta a december 17-ei nyilvános gyűlésen történteket, elhangzottakat a névtelen panasz tartalmának kontextusában.
Mindezek látszólag ugyan alapvetően irányítási-szakmai, mintsem alapjogi kérdések, azonban az igazgató által a probléma vizsgálatához választott módszer, megoldás, valamint annak konkrét végrehajtása – az információs önrendelkezési jog megsértése mellett – nem felelt meg a vonatkozó, alábbiakban idézett törvényi előírásoknak, és az érintett diákok és tanárok tisztességes eljáráshoz, valamint a véleménynyilvánításhoz való joguk gyakorlását is érintette.
Az alkotmánybírósági gyakorlattal összhangban az Nkt. 46. § (2) bekezdése külön is nevesíti, hogy a tanuló személyiségét, emberi méltóságát és jogait tiszteletben kell tartani, így különösen nem vethető alá testi és lelki fenyítésnek, kínzásnak, kegyetlen, embertelen, megalázó büntetésnek vagy bánásmódnak. Az Nkt. 46. § (6) bekezdés e), g) és j) pontjai alapján pedig – többek mellett – a tanuló joga különösen, hogy hozzájusson a jogai gyakorlásához szükséges információkhoz, tájékoztassák a jogai gyakorlásához szükséges eljárásokról, illetve az emberi méltóság tiszteletben tartásával szabadon véleményt nyilvánítson minden kérdésről, tájékoztatást kapjon személyét, tanulmányait érintő kérdésekről, jogai megsértése esetén igénybe vegye a nyilvánosságot. Az Nkt. 63. § (1) bekezdés a) pontja szerint a pedagógust megilleti az a jog, hogy emberi méltóságát és személyiségi jogait tiszteletben tartsák.
A mások jogait sértő, jogellenes magatartásokkal szemben meghatározott eljárásban és garanciális szabályok betartása mellett mind az ilyent elkövető tanulókkal, mind pedig a pedagógussal, vagy akár intézményvezetővel szemben is megvan a lehetőség a jogszerű fellépésre, például fegyelmi eljárás indítására, amelynek keretében fegyelmi büntetés is kiszabható. Ugyanakkor mindezekre kellően megalapozottan, a nyilvánvaló vagy erősen valószínűsíthető jogsértés gyanúja esetében van lehetőség. A potenciális jogsértés gyanúja esetében – mint jelen helyzetben – indokolt módon nincs és nem is lehet egy külön eljárási protokoll – egy előzetes, vezetői tájékozódás során alkalmazható bizonyítási eszközökről, adatkezelésről – az iskolában (vagy más munkahelyen), ilyenkor az általános személyiségi jogi, adatvédelmi, a gyermekek mindenek felett álló érdekeit védő garanciális szabályok irányadók.
A tanulók ebből a szempontból az iskolai közösségben különösen kiszolgáltatottak, így az őket érintő eljárások során fokozottan kell ügyelni valamennyi alapvető garanciális szabály betartására, ide értve az eljárással kapcsolatos teljeskörű tájékoztatást, a szülő értesítését, véleményük kifejtésének biztosítását, álláspontjuk érdemi meghallgatását és figyelembe vételét, személyes adataik kezelését, a jogérvényesítési lehetőségeikről való informálást. A tisztességes eljáráshoz való joggal kapcsolatos garanciák megtartása nem csak akkor lényeges elem, ha a tanuló ellen folyik eljárás, hanem abban az esetben is, ha egy eljárás kapcsán hallgatják meg. Ha a tanuló formális meghallgatása – és nem kihallgatása – feltétlenül szükséges egy ügy tisztázása során, akkor arra csak világos eljárási szabályok mellett kerülhet sor, ugyanakkor indokolatlan módon nem szabad kitenni hasonló procedúrának iskolai keretek közt a diákokat. Jelen esetben ugyanis fel sem merült, hogy a Gimnázium diákja követett el bármilyen jogsértést, ennek ellenére számos tanuló számára nem volt még az sem világos, hogy az iskolában ki ellen, milyen alapon folyik vizsgálat, milyen indokból került sor az ő személyes, jegyzőkönyvezett kikérdezésére.
Külön is kérdésként merül fel, hogy az igazgató részéről milyen alapon került sor a december 17-ei nyilvános gyűlésen történtek bármilyen vizsgálatára, mivel ilyen jellegű felvetés értelemszerűen a fenntartó december 17-én kelt levelében nem szerepelt. Az érdemi indok hiánya ugyanis arra engedhet következtetni, hogy az igazgató nem pusztán egy konkrét panaszt kívánt kivizsgálni, hanem általánosságban a pedagógusok és végzős diákok politikai véleményéről, a felsőoktatással összefüggő tüntetésekkel kapcsolatos álláspontjáról kívánt meggyőződni. Mindezt ráadásul minden alap nélkül, mivel a gyűlésen semmilyen, a Gimnázium működési rendje szempontjából releváns esemény nem történt, a pedagógusok a feladatuknak tettek eleget.
Mindezek alapján megállapítom, hogy a Gimnázium vezetője a fenntartó által kért belső vizsgálat során alkalmazott vizsgálati módszer megválasztásával, a konkrét végrehajtás módjával, a törvényi szabályok, eljárásrend figyelmen kívül hagyásával az érintett diákok és pedagógusok tisztességes eljáráshoz való jogával összefüggő visszásságot okozott, valamint a vizsgálat kiterjesztésével az érintett diákok és pedagógusok véleménynyilvánítási szabadságával összefüggő jogsérelem közvetlen veszélyét idézte elő.
A tényállás alapján ugyanakkor álláspontom szerint nem kizárólag a Gimnázium igazgatója követett el jogsértést az eset kapcsán, hanem a fenntartó VMIK vezető-helyettesének eljárása is több szempontból aggályosnak tekinthető. A levélben ugyanis – a későbbi válaszhoz képest – semmilyen jogszabályi, normatív hivatkozás nem szerepel, nem derül ki, hogy milyen jogi alapon kér kifejezetten „belső vizsgálatot” és tájékoztatást a fenntartó, ezen túl pedig igen általánosan fogalmaz, szinte semmilyen konkrétumot nem tartalmaz a vizsgálatot kérő levél. (Vö. „az intézményben nem csak a pedagógiai programnak és a köznevelési törvénynek megfelelő oktatás folyik, hanem az órákon politizálnak, a most kialakult helyzet (tüntetések) vonatkozásában bujtogatják a tanulókat az azokon való részvételre”). A levél a névtelen szülői panaszhoz képest kitágítja a problémát, hiszen a NAIH határozatban is idézett eredeti panaszban mindez nem szerepelt (ott konkrét, de meg nem nevezett pedagógusra panaszkodott a szülő). 
Álláspontom szerint az ilyen általános jellegű problémafelvetést tartalmazó, de a jogi kereteket elhagyó fenntartói utasításadás nem felel meg a jogállamiság és jogbiztonság elemi követelményeinek, és jelen esetben szerencsétlen módon olyan tág, szinte keretek nélküli „felhatalmazásként” jelent meg a nevelési-oktatási intézmény vezetője irányában, amely szerepet játszott a jogsérelem bekövetkezésében. A fenntartó VMIK vezető-helyettesének indokolt lett volna alaposabban meggyőződnie a névtelen panasz hátteréről, informálódnia a kérdésben mielőtt arról dönt, hogy utasítás keretében belső vizsgálatra kéri fel az érintett intézmény vezetőjét. Mindezek alapján megállapítom, hogy a fenntartó VMIK a hiányos, általános utasítás kiadásával a jogállamiság elvével és a jogbiztonság követelményével összefüggő visszásságot okozott.

2. Az eset kapcsán az „iskolai politizálás” tilalmával összefüggő megállapítások
A NAIH határozat indokolása alapján a VMIK a belső vizsgálat elrendelésére vonatkozó kérésével összefüggően említette az Nkt. 24. § (3) bekezdését, amely szerint a nevelési-oktatási intézmény helyiségeiben, területén párt, politikai célú mozgalom vagy párthoz kötődő szervezet nem működhet, továbbá az alatt az idő alatt, amíg az óvoda, iskola, kollégium ellátja a gyermekek, tanulók felügyeletét, párt vagy párthoz kötődő szervezettel kapcsolatba hozható politikai célú tevékenység nem folytatható. Ennek nyomán a NAIH a törvényi előírás második fordulatában jelölte meg a belső vizsgálat, az eljárás megindításának jogalapját. A NAIH határozatban idézett eredeti névtelen, igen általános szülői bejelentés alapján (vö. „a tanár a dolgozatokban rendszeresen „baloldali” újságokból tesz fel kérdéseket, politizál, a felsőoktatás tervezett reformja elleni tüntetéseken való részvételre buzdítja a diákokat.”) azonban eleve kétségeket vet fel, hogy volt-e bármilyen alapja a vizsgálat elrendelésének, mivel arra nézve nincs információ, hogy más panaszok is érkeztek volna az iskolával kapcsolatban.
Álláspontom szerint még az Nkt. 24. § (3) bekezdés második fordulatának igen kiterjesztő értelmezése sem vezethetett volna oda, hogy a törvénysértő pedagógusi magatartás miatt belső vizsgálat elrendelésére kerüljön sor, bár – ahogyan az 1. pontban is kiemeltem – magában a fenntartói utasításban a jogszabályi hivatkozás nem szerepel. Az iskola olyan sajátos és érzékeny közeg, ahol az egyes szereplők (tanuló, pedagógus, szülő, intézményvezető és fenntartó) közt kölcsönös függőségi viszonyok alakulnak ki, és ahol részben ennek következményeként politikai kényszer vagy ajánlat, pártpolitikai megnyilvánulás nem kaphat teret: az állami iskolák felé elvárás nemcsak a világnézeti, hanem a politikai semlegesség is. Ezzel összhangban nem engedte sem korábban, sem pedig jelenleg az iskolákban a közoktatásra vonatkozó törvényi szabályozás a pártok és a politikai mozgalmak fizikai vagy szellemi jelenlétét, azaz az iskolai pártpolitizálást.3
Lényeges ugyanakkor arra rámutatni, hogy mindez nem jelenti, nem is jelentheti semmi esetre sem a közéleti, a tág értelemben vett közpolitikai kérdések, viták bármilyen kizárását az iskola világából. Éppen ellenkezőleg a világnézetileg semleges iskolának határozottan biztosítania kell a demokráciára nevelést, a közös politikai értékek (jogegyenlőség, méltóság, tolerancia, a közösségért való felelősség, stb.) melletti kiállást, az egymás véleményét, méltóságát tisztelő szabad véleménynyilvánítást és segítenie kell a közélet dolgaiban való eligazodást is. 
A Gyermekjogi Egyezmény alapelvi szintű 12. cikke rögzíti, hogy az Egyezményben részes államok az ítélőképessége birtokában lévő gyermek számára biztosítják azt a jogot, hogy minden őt érdeklő kérdésben szabadon kinyilváníthassa véleményét, a gyermek véleményét figyelemmel korára és érettségi fokára, kellően tekintetbe kell venni. Az ENSZ Gyermekjogi Bizottsága (továbbiakban: Bizottság) következetesen hangsúlyozza kezdettől fogva, hogy a gyermeket aktív jogalanynak kell tekinteni, és hogy az Egyezmény egyik kulcsfontosságú célja annak kiemelése, hogy az emberi jogok a gyermekekre is vonatkoznak. A 12. cikk a gyermek szabad önkifejezéshez való jogával (13. cikk), a gondolat-, lelkiismeret-, és vallásszabadság jogával (14. cikk) és az egyesülés jogával (15. cikk) együtt mind a gyermek alapvető emberi jogokkal, saját nézetekkel és érzésekkel rendelkező individuum státusát erősítik meg.
A Bizottság 2006-ban általános vitanapot tartott a „gyermek meghallgatáshoz való joga” témájában, amelyet követően ajánlásokat fogalmazott meg, többek között azt, hogy a gyermek véleménynyilvánítási tevékenységekben való részvételi joga, kibontakozó képességeinek megfelelő elismerése előnyökkel jár a gyermek, a család, az egész közösség, az iskola és az állam számára. „Beszélni, részt venni, nézeteiket figyelembe vetetni: gyakorlati szempontból ez a részvételi jog élvezetének három állomása. Ez a jog új és mélyebb értelemben azt jelenti, hogy új társadalmi kontextusnak kell létrejönnie: olyannak, ahol a gyerekeket teljes jogok birtokosaként ismerik el, akiknek nem csupán védelem jár, hanem a részvétel joga is, minden őket érintő kérdésben. Olyan jog ez, amely valójában jogok birtokosaként való elismerésük szimbóluma. Ez hosszú távon politikai, társadalmi, intézményes változásokhoz vezet.”
A Bizottság 2009-es 12. cikkhez fűzött Általános Kommentárjában4 rögzíti ismét, hogy a véleménynyilvánításhoz, részvételhez való jog az Egyezmény négy alapelvének egyike (az élethez és fejlődéshez, a diszkriminációmentességhez, a legfőbb érdek figyelembevételéhez való jog mellett). Arra is felhívja ugyanakkor a figyelmet, hogy a gyermek e joga magában foglalja annak lehetőségét, hogy ne gyakorolja e jogát, a vélemény kifejezése lehetőség és nem kötelezettség a gyermek számára. A részes államoknak biztosítaniuk kell, hogy a gyermek minden szükséges információt, tájékoztatást megkapjon, hogy legfőbb érdekének megfelelően döntést hozhasson. A Kommentár foglalkozik a „szabad” véleménykifejtés tartalmával. Eszerint, a „szabadon” kitétel azt jelenti, hogy a gyermek mindenfajta nyomásgyakorlás nélkül fejezheti ki véleményét és dönthet arról, hogy él-e e jogával vagy sem. A gyermeket nem szabad semmilyen módon manipulálni vagy befolyásolni véleményének kifejezése során, illetve előtt. A „szabadon” azt is jelenti, hogy a gyermek kifejezett véleménye, saját és nem mások véleményét tükrözi.
Mindezt nemcsak a kifejezetten az állampolgári alapismeretek átadására szolgáló órák alkalmával, hanem teljes működésében, a történelem, az irodalom, a földrajz és más tudományok kontextusában is. Az egyéni vélemények kialakítására való képesség, a vitakészség kialakítása fontos eleme kell, hogy legyen a közoktatásnak, ahonnan a közéleti események megtárgyalását nem lehet kitiltani, sem a tanórákról, sem a szünetekből. Egyaránt veszélyes az a nézőpont, amely a közéletet magát zárná ki az iskolából és az is, ami közvetve vagy közvetlenül pártpolitikai színvallásra késztetné az egyaránt kiszolgáltatott helyzetben lévő diákot vagy pedagógust.
Álláspontom szerint nem tekinthető az Nkt. hivatkozott tilalmának alkotmányos értelmezésével összhangban állónak az olyan megközelítés, amely nyomán fel kellene lépni a jelentős, vitás közéleti kérdéseket felvető iskolai szereplőkkel, diákkal vagy tanárral szemben mindaddig, amíg nem lép át bármilyen pártpolitikai befolyásgyakorlássá vagy ajánlattá. Jelen esetben még az sem derült ki a névtelen panaszból, hogy a kifogásolt tanár milyen módon „politizált”, a vitakérdést vette csupán terítékre esetlegesen az órán, vagy ellenkezőleg, direkt agitációs tevékenységet folytatott. Ezzel együtt parttalan vizsgálatok sorát generálná, ha általános „politizálási” kifogások miatt a nevelési-oktatási intézmények belső vizsgálatokat indítanának, ezzel együtt a tömeges vagy ismétlődő panaszok már valóban felvethetik ezt a lehetőséget.
Ebből következően az alkotmányos garanciák és alapjogok szempontjából konform jogértelmezéssel feloldhatóak a köznevelési törvény jelenlegi, a korábbi, 2003 óta elfogadott törvényi megoldást követő iskolai „pártpolitizálással” összefüggő tilalmára vonatkozó szabályozása. Nyilvánvalóan nem fogadható el sem az a kiterjesztő jellegű értelmezés, amely azon az alapon zárná ki az iskolából adott közéleti kérdés megvitatását vagy említését, mert annak kapcsán politikai pártok vagy politikai mozgalmak nyilvánultak meg, fejtették ki a támogató vagy elutasító álláspontjukat, mivel ez magának a politikának a velejárója. Nem lehet támogatni ezzel szemben azt a megközelítést sem, amely alapján az iskolában kizárólag direkt és nyilvánvaló, a bejegyzett politikai pártok működése vagy agitációja lenne kizárt, mivel pl. a pártokhoz kapcsolódó ifjúsági vagy más „szatelit” szervezetek, vagy éppen a pártalapítványok működése az iskola életében – éppen a pártokéhoz hasonló megfontolásból – ugyancsak nem engedhetőek meg. A kérdés vizsgálata során a tilalom funkcionális értelmezése lehet a megoldás, amely arra koncentrál, hogy a pártpolitikai kényszereket és ajánlatokat kizárja az iskolából. 
Figyelemmel arra, hogy álláspontom szerint az Nkt. 24. § (3) bekezdése az oktatási, fenntartói gyakorlatban megtölthető olyan alkotmányos tartalommal, amely figyelemmel van az érintettek véleménynyilvánítási szabadságára és a világnézetileg semleges állami iskola jellegadó sajátosságaira és funkciójára, jelen pillanatban, a vizsgált eset kapcsán a szabályozás módosítására vagy felülvizsgálatára nem kívánok külön intézkedést megfogalmazni.
Megállapítom ugyanakkor, hogy a pedagógusok és a diákok véleménynyilvánítás szabadságával összefüggésben a jogsérelem közvetlen veszélyét vetheti fel az olyan gyakorlat, amely a nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény 24. § (3) bekezdésének kiterjesztő értelmezésével, kellő tartalmi alap nélkül, pusztán közéleti kérdésekben való megnyilvánulást is aggályosnak, ezért kivizsgálandónak minősít egy nevelési-oktatási intézményben. 
Megjegyzem, az iskola és politika kérdésköre különös aktualitást kap 2014-ben, hiszen ebben az évben három általános választást is tartanak. Indokolt lehet egy olyan alapos, egyensúlyt teremtő, a nemzetközi sztenderdekkel összhangban álló elvi állásfoglalás kialakítása, amely világosan meghatározza a vizsgálandó esetek körét, a vizsgálati szempontokat. A szakmai állásfoglalás kialakításának folyamatába értelemszerűen szükséges bevonni a lehető legszélesebb körben az érintetteket tanári, a szülői és diákszervezeteket.5 Álláspontom szerint egy ilyen nyilvános állásfoglalás hatásosan segítene megelőzni a hasonló visszás eseteket.

Intézkedéseim
I. A feltárt alapjoggal összefüggő visszásságok jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem a balatonalmádi Magyar-Angol Kéttannyelvű Gimnázium fenntartójának, a Veszprém Megyei Intézményfenntartó Központnak a vezetőjét, hogy
1)	folytasson le belső vizsgálatot a Gimnázium vezetőjének eljárásával kapcsolatban, illetve ennek nyomán tegye meg a további, a jogszerű működés helyreállítása érdekében szükséges intézkedéseket, illetve a már megtett intézkedésekről adjon tájékoztatást;
2)	a jövőben intézményfenntartói szakmai irányítási feladatai körében történő utasításadás, belső vizsgálat elrendelése során megfelelő jogszabályi hivatkozással ellátott, határozott, világos feladatkijelölést és szempontokat fogalmazzon meg.
II. A feltárt alapjoggal összefüggő visszásságok jövőbeni megelőzése érdekében az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem az emberi erőforrások miniszterét, hogy vizsgálja meg egy olyan nyilvános, szakmai állásfoglalás kidolgozásának a lehetőségét, amely – a Klebersberg Intézményfenntartó Központ, valamint az Oktatáskutató és Fejlesztő Intézet közreműködésével, az érinttetek bevonásával – a köznevelési törvény adta keretek figyelembe vételével módszertani segítséget nyújt a megyei intézményfenntartó központoknak a hasonló esetek elkerülésére.

Budapest, 2013. június
Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet: Lábjegyzet:
1 Lásd: http://hvg.hu/itthon/20121218_Kozepiskolasok_nezeteit_jegyzokonyvezik 
2 Lásd: http://www.naih.hu/files/6503_2012_hatarozat_3.pdf 
3 Sőt maga a pártok működéséről és gazdálkodásáról szóló 1989. évi XXXIII. törvény 2. § (1) bekezdése már 1989. november 1-jei hatályba lépésekor rögzítette azt a tilalmat, hogy a pártok munkahelyen, így szolgálati helyen vagy tanintézetben szervezetet nem hozhatnak létre és nem működtethetnek.
4 Lásd: http://www2.ohchr.org/english/bodies/crc/docs/AdvanceVersions/CRC-C-GC-12.pdf
5 Ezzel kapcsolatban lásd: http://www.ekint.org/ekint_files/File/tanulmanyok/politika_iskola_ajanlasok.pdf