Az alapvető jogok biztosának
Jelentése
az AJB-7644/2012. számú ügyben

Előadó: dr. Zséger Barbara 
dr. Bódis Cecília
Az eljárás megindulása
A büntetés-végrehajtásban fogvatartottak alapjogainak érvényesülését vizsgáló projekt kapcsán megkerülhetetlen volt a börtönnépesség növekedésére, a börtönártalmakra és az elítéltek reszocializációjára vonatkozó kérdések tisztázása és abból következtetések levonása. Ezért kiemelt figyelmet fordítottam a szabadságvesztésből szabadulók társadalomba való beilleszkedésének lehetőségeire. Ennek keretében vizsgáltam a pártfogó felügyelet és az utógondozás végrehajtását, a szabadulók társadalmi reszocializációjának és munkaerő-piaci szerepvállalásának lehetőségeit. Az AJB-2987/2012. számú jelentésemben megállapítottam, hogy a bűnelkövetők társadalomba való visszailleszkedését elősegítő rendszer nem hatékony. A vizsgálat által feltárt nehézségek, megoldatlan problémák figyelmemet az alternatív szankciókra, a közösségben végrehajtott büntetésekre irányították.
A magyar büntetési rendszer egyik főbüntetési neme a közérdekű munka büntetés, amely alternatív szankcióként meghatározó az igazságszolgáltatás rendszerében. Végrehajtásáért a Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal keretein belül működő Pártfogó Felügyelői Szolgálat (a továbbiakban: Szolgálat) felelős. A Szolgálat működésének hatékonyságától nagymértékben függ az alternatív szankciók eredményessége, így az elítéltek reintegrációja, a bűnmegelőzés megvalósulása és nem utolsó sorban a bűncselekménnyel megsértett egyén, közösség kiengesztelése. Ezeken a szempontokon keresztül a Szolgálat működése és a közérdekű munka büntetés végrehajtása alapjogokat érint. Érinti az esélyegyenlőség állami célkitűzését, továbbá összefügg az állami büntetőhatalom gyakorlásával, az állam alapjogvédelmi kötelezettségével és a bűnmegelőzés jogállamiságból levezethető alkotmányos céljával. 
Mindezek alapján az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény (a továbbiakban: Ajbt.) 18. § (4) bekezdésében biztosított jogkörömben, hivatalból eljárva elrendeltem a közérdekű munka büntetés végrehajtásának vizsgálatát. 
A vizsgálat során megkerestem a Közigazgatási és Igazságügyi Hivatalt (a továbbiakban: KIH), amely a Szolgálat módszertani vezetéséért felel, a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztériumot, a Legfőbb Ügyészséget, a Nemzetgazdasági Minisztériumot, továbbá a Bács-Kiskun, a Baranya, a Borsod-Abaúj-Zemplén, a Fejér, a Hajdú-Bihar, a Nógrád és Vas Megyei Kormányhivatalokat, amelyek keretein belül, az Igazságügyi Szolgálatok részeként működnek a területi szintű pártfogó felügyelői szolgálatok.

Alkalmazott jogszabályok
·	Magyarország Alaptörvénye
·	A büntető törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (Btk.)
·	A büntetőeljárásról szóló 1998. évi XIX. törvény (Be.)
·	A büntetések és az intézkedések végrehajtásáról szóló 1979. évi 11. törvényerejű rendelet (Bv. tvr.)
·	A Pártfogó Felügyelői Szolgálat tevékenységéről, valamint ehhez kapcsolódóan egyes igazságügy miniszteri rendeletek módosításáról szóló 17/2003. (VI. 24.) IM rendelet
·	A büntetőügyekben hozott határozatok végrehajtása során a bíróságokra és egyéb szervekre háruló feladatokról szóló 9/2002. (IV. 9.) IM rendelet
·	A munkavédelemről szóló 1993. évi XCIII. törvény 

A vizsgálatban alkalmazott jogszabályi rendelkezéseket a jelentés 1. számú melléklete tartalmazza.

Az érintett alapvető jogok
Alaptörvény B) cikk (1) „Magyarország független, demokratikus jogállam.”
Alaptörvény I. cikk (1) „Az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége.”
Alaptörvény XV. cikk (4) „Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti.”
Alaptörvény XX. cikk (1) és (2) bekezdés „Mindenkinek joga van a testi és lelki egészséghez. E jog érvényesülését Magyarország többek között az egészségügyi ellátás megszervezésével is elősegíti.”

A megállapított tényállás
I. A Pártfogó Felügyelői Szolgálat szerepe a közérdekű munka büntetés végrehajtásában
Az alternatív szankciók a szakirodalom szerint a „közösségben végrehajtott, és különböző szintű szabadságelvonással kombinált felügyeletet jelentenek, amelyek a reintegrációhoz szükséges támogatást is nyújtják az elkövetőnek” 1. A magyar büntetőjogban ide tartozik a közvetítői eljárás, a vádemelés elhalasztása, közérdekű munka, próbára bocsátás és a pártfogó felügyelet.
A hatályos Btk. szankciórendszerében a közérdekű munka büntetés középsúlyos főbüntetési nem, amely a 16. életévét betöltött fiatalkorúnál is alkalmazható. Alternatív szankcióként a bíróság akkor alkalmazhatja, ha a bűncselekmény büntetési tételének felső határa háromévi szabadságvesztésnél nem súlyosabb. Viszonylag új rendelkezés, hogy a fiatalkorúra kiszabott pénzbüntetést behajthatatlansága esetén – ha a fiatalkorú a 16. életévét betöltötte – közérdekű munkára kell átváltoztatni. A közérdekű munka büntetés jellemzője, hogy végrehajtása felügyelet mellett, közösségben történik, teret adva a köz számára nyújtott jóvátételnek, lehetővé téve az elkövető sikeres reintegrációját és a prevenciót. 
A bíróság a közérdekű munka büntetést kiszabó ítéletben a munka jellegét (például fizikai munkakör) és tartamát határozza meg, figyelemmel arra, hogy az elítélt képes legyen a munkát elvégezni. Az erről szóló értesítőlapon – melyet az elítélt lakóhelye (kérelme alapján a tartózkodási helye) szerint illetékes büntetés-végrehajtási (a továbbiakban: bv.) csoportnak továbbítanak – a bíróság feltünteti, hogy az eljárás során készült-e pártfogó felügyelői vélemény. Ha nem készült, feltünteti az elítélt iskolai végzettségét, szakképzettségét, továbbá a munkaképességét érintő ismert egyéb adatokat is, valamint az elítélt arra irányuló kérelmét, hogy a büntetést a tartózkodási helyén hajtsák végre. 
A pártfogók a közérdekű munka büntetés végrehajtásába már a munkahely kijelölése előtt bekapcsolódnak, hiszen felkutatják a letöltésben együttműködő, az elítéltek számára alkalmas munkát kínáló munkahelyeket. A munkavégzés konkrét helyét és a konkrét feladatot – végrehajtási kérdésként – a bv. bíró határozza meg. A Bv. tvr. szerint a közérdekű munka végrehajtásának helyéül az elítélt állandó lakóhelye – az elítélt kérelme alapján ideiglenes lakóhelye – szerint illetékes törvényszéken működő bv. bíró intézményt vagy gazdálkodó szervet jelöl ki. A munkahely kijelölésénél figyelembe kell venni az elítélt egészségi állapotát, szakképzettségét, szaktudását, a munkára való alkalmasságát és az elkövetett bűncselekmény jellegét.
A bv. bíró a kijelölés előtt pártfogó felügyelői vélemény beszerzését rendeli el, amelyet a pártfogó 30 napon belül elkészít. A pártfogó ennek érdekében az elítéltet meghallgatja a tartózkodási helye, a munkahelye, az egészségi állapota és a szakképzettsége tekintetében. A meghallgatásról jegyzőkönyv készül, amely tartalmazza a személyes adatoknak a munkahelyhez történő továbbíthatóságára vonatkozó elítélti hozzájárulást is. A pártfogó felügyelő beszerzi a szükséges, de hiányzó iratokat és meggyőződik arról, hogy nincs-e akadálya a végrehajtásnak, majd a kiválasztott munkahellyel egyezteti, hogy mely időponttól, milyen közérdekű munkára van igénye, és szándékáról a munkahelyet írásban nyilatkoztatja.
A bv. bíró a pártfogó felügyelői vélemény alapján végzésben dönt a munkahely kijelöléséről, majd tájékoztatja az elítéltet, hogy a közérdekű munka végrehajtásának megkezdésére mikor és hol jelentkezzen. A munkahelynek is megküldi a kijelöléséről szóló végzést, tájékoztatja a kiszabott közérdekű munka tartamáról, továbbá arról, hogy az elítélt mikor köteles a munkahelyen megjelenni. A bírósági végzésben kijelölt munkáltatók számára az elítéltek foglalkoztatása nem jelent bér- és/vagy járulékfizetési kötelezettséget, munkaviszony a büntetés végrehajtása alatt nem létesül. A munkajogi jogvitákban a Munka Törvénykönyve az irányadó.
A pártfogó értesíti a bíróságot a végrehajtás megkezdéséről, majd 30 napon belül ellenőrzi a végrehajtást, erről jegyzőkönyvet készít. Ha az elítélt letöltötte a számára előírt idejű közérdekű munkát, a végrehajtás befejezéséről a pártfogó tájékoztatja a bíróságot.
A büntetések végrehajtásának körében speciális a közérdekű munka abból a szempontból, hogy ha az elítélt önként nem teljesíti a rá kiszabott munkát, az nem kényszeríthető ki. Ebben az esetben a bíróság szabadságvesztésre változtathatja azt át.
Végrehajthatatlanná válik a büntetés, ha az elítélt az ítélet jogerőre emelkedése után legalább egy évig gyermekgondozási díjban, illetőleg gyermekgondozási segélyben részesült, továbbá ha az elítélt egészségi állapotában az ítélet jogerőre emelkedése után olyan tartós változás következett be, amely a munkavégzést nem teszi lehetővé. Ezekben az esetekben a bv. bíró végzésében megállapítja a végrehajthatóság megszűnését és a büntetést, vagy annak hátralevő részét nem kell végrehajtani. Az erre vonatkozó javaslatot, a szükséges iratok beszerzése után a pártfogó felügyelő készíti el.
Meg kell említeni azt a megközelítőleg évi 100 ügyet, amikor a területi szolgálatok az elítélt megkeresésekor azzal szembesülnek, hogy a bíróság által jogerősen kiszabott büntetés „végrehajtása” már megtörtént. Ezekben az esetekben az elítélt a büntetés kiszabása után felkeresi a munkaügyi központot, amely nem lévén tisztában azzal, hogy a közérdekű munka büntetés végrehajtása a Szolgálat feladata, munkahelyet biztosított az elítéltnek, a jegyző pedig határozatban kijelölte az adott foglalkoztatót. Az ilyen esetek okai abban keresendőek, hogy a hatályos magyar jogrendszerben a büntetés mellett többféle közérdekű munka is létezik. A szabálysértések elkövetői is sújthatóak közérdekű munkával, továbbá a közigazgatási bírság is megváltható ezzel a szankcióval. Ezek végrehajtásáért a munkaügyi központok és a jegyzők felelősek.

II. Létszám, ügyszám és specializáció
A KIH-nek és a megyei igazságügyi szolgálatoknak címzett megkeresésekben tájékoztatást kértem azzal kapcsolatban, hogy az elmúlt évek folyamán hány esetben hajtottak végre közérdekű munka büntetést és ezt milyen pártfogói létszámmal tették. 
A kapott tájékoztatás szerint a párfogók az egységes Pártfogó Felügyelői Szolgálat megalakulásának első évében, 2003-ban 8459, a következő évben már 12.765 közérdekű munka büntetést hajtottak végre. Ettől kezdve folyamatosan nőtt, 2011-ben pedig már 27.853 volt a pártfogók által felügyelt közérdekű munka büntetések száma. A Szolgálatnál a pártfogó felügyelet végrehajtása után ez a második legnagyobb ügycsoport, az összes ügy 30 százaléka. Az adatok2 tükrében megállapítható, hogy az elmúlt tíz év alatt megháromszorozódott a végrehajtott közérdekű munka büntetések száma.
Az ügyszám növekedése mellett a pártfogók létszáma az évek alatt nem változott, a vizsgálat idején – hasonlóan a megalakulás évéhez – 368 pártfogó felügyelő dolgozott a Szolgálatnál. Az egy pártfogó által ellátott ügyek száma igen magas, 2008-ban 200 körül alakult, 2011-ben pedig – nagy megyei eltérésekkel – 250 felé közelített, egyes megyékben (Borsod-Abaúj-Zemplén, Hajdú-Bihar, Pest, Somogy, Szabolcs-Szatmár-Bereg megye) elérte a 300-at is. 
A pártfogó felügyelők a közérdekű munka büntetés végrehajtása mellett ellátják a pártfogó felügyelet végrehajtását, a büntetés-végrehajtási intézetben végzett pártfogó felügyeleti munkát és az utógondozást, továbbá pártfogó felügyelői véleményt és javaslatot készítenek. A Borsod-Abaúj-Zemplén megyei, a Baranya megyei és a Fővárosi Igazságügyi Szolgálatok kivételével nincs ügycsoportonkénti specializáció, ami vonatkozik a felnőtt korúak és a fiatalkorúak közérdekű munka büntetésének végrehajtására is. 
A hatályos Btk. szankciórendszerében a közérdekű munka büntetés a 16. életévét betöltött fiatalkorúnál is alkalmazható. A fiatalkorúak esetében valamennyi szabadságvesztés büntetéssel fenyegetett bűncselekmény esetén – a törvényi generális minimumból eredően – az enyhítő szabályok alkalmazásával lehetőség nyílik közérdekű munka kiszabására. Évente 550 körüli a fiatalkorúakra kiszabott és a pártfogók által végrehajtott közérdekű munka büntetések száma. 2012 júniusában hatályba lépett az a rendelkezés, hogy a fiatalkorúra kiszabott pénzbüntetést behajthatatlansága esetén – ha a fiatalkorú a 16. életévét betöltötte – közérdekű munkára kell átváltoztatni. Erre azonban a vizsgálat idejéig még nem került sor.

III. Büntetéskiszabási gyakorlat
A vizsgálat során tájékoztatást kértem a közérdekű munkára ítéltek szociológiai jellemzőiről, az életkorról, iskolai végzettségről, munkatapasztalatról és a bűnismétlés gyakoriságáról. A KIH-től és a Legfőbb Ügyészségtől kapott adatok a bíróságok büntetéskiszabási gyakorlatát írják le, nevezetesen azt, hogy ezt az alternatív szankciót mely elítélti körben alkalmazzák gyakrabban. Az adatok alapján feltárt összefüggések leírása nem hiányozhat a vizsgálatból, tekintettel arra, hogy ezek a körülmények jelentősen befolyásolják az ítéletben előírható munka és a végrehajtás során számba vehető munkahelyek körét, továbbá a közérdekű munka büntetés letöltésének eredményességét.
A Pártfogó Felügyelői Szolgálat tevékenységéről, valamint ehhez kapcsolódóan egyes igazságügy miniszteri rendeletek módosításáról szóló 17/2003. (VI. 24.) IM rendelet (a továbbiakban: IM rendelet) szerint „ha az ügyész a közérdekű munka büntetés alkalmazására vonatkozó indítványa, […] előtt pártfogó felügyelői vélemény beszerzését rendeli el, a pártfogó felügyelő a szakmai ténymegállapítások körében a terhelt adottságainak, elsősorban egészségi állapotának, szakképzettségének (szaktudásának) megfelelő munkalehetőségeket és a terhelt munkáltatását vállaló intézményt (intézményeket) vagy gazdálkodó szervet (szerveket) mutatja be. Ennek során a pártfogó felügyelő bemutatja a terhelt munkára való alkalmasságát, és olyan munkalehetőségre tesz javaslatot, amely alkalmas arra, hogy a társadalommal szembeni jóvátételt megvalósítsa”.
Az ügyész a közérdekű munkára irányuló indítványa előtt tehát kérhet pártfogó felügyelői véleményt, amely szakvéleményként, környezettanulmányra alapozva tartalmazza azokat a személyes körülményeket, amelyek valószínűsítik, vagy kétségessé teszik az eredményes végrehajtást. A KIH tájékoztatása szerint az ügyészség az indítványa megtétele előtt soha nem kér pártfogó felügyelői véleményt, még akkor sem, ha tárgyalás mellőzésével történik a büntetés kiszabása.
A Legfőbb Ügyészség adatai szerint 2011-ben a jogerősen elítéltek 18,3 százalékát ítélte a bíróság közérdekű munkára, ez közel 12.000 elítéltet jelentett. 2003-ban ez a szám még csak 2.000 volt, (az összes büntetéskiszabás 5 százaléka), azóta tehát folyamatos a növekedés. Egy kutatás3 adatai szerint a bíróság a 20 és 40 éves kor közötti elítéltekre, ezen belül is a 25-29 éves korosztályra szabja ki a leggyakrabban a közérdekű munka büntetést. Az ennél fiatalabb korosztályban, a fiatal felnőttek körében gyakoribb a magatartási szabállyal együtt megállapított pártfogó felügyelet, a 30 éven felülieknél pedig a szabadságvesztés kiszabása.
A vizsgálat során rendelkezésemre bocsátott adatok szerint a közérdekű munkát elsősorban alacsony iskolai végzettségű elítéltek esetén alkalmazza a bíróság. Az erre a büntetésre ítéltek iskolázottsági szintje az összes elítélthez képest is alacsonyabb, a kétharmaduk csupán általános iskolát végezett. A kutatók által a vizsgált mintában csupán egy elítélt rendelkezett felsőfogú végzettséggel. 
A közérdekű munkára ítélteknek csupán ötöde rendelkezik bejelentett munkaviszonnyal, legnagyobb részük (50%) rendszeres, vagy rendszeretlen alkalmi munkából él. További 20 százalék munkanélküli, vagy regisztrált álláskereső. 
A bíróságok büntetéskiszabási gyakorlata – a Szolgálat és a kutatás adatainak a tükrében – tehát azt mutatja, hogy leggyakrabban az igen alacsony iskolai végzettségű, korábban nem rendszeres munkajövedelemből élő terheltekre szabnak ki közérdekű munka büntetést. A KIH tapasztalatai szerint azonban az eredményes letöltések aránya a magasabb iskolai végzettségű és a bejelentett munkaviszonnyal rendelkező, munkavégzésre szocializálódott elítéltek között jóval magasabb, 80 százalék körüli.
A Legfőbb Ügyészség adatai alapján 2011-ben a közérdekű munkára ítélt 12.000 főből csak 4800, tehát 41 százalékuk volt büntetlen előéletű, 51 százalékuk büntetett előéletű, 4 százalékuk visszaeső és 3 százalékuk többszörös visszaeső volt. A már idézett kutatás adatai alapján a közérdekű munkára ítéltek több mint 40 százaléka egyszerű bűnismétlő, 12 százaléka visszaeső, 5 százaléka különös visszaeső és 20 százaléka többszörös visszaeső volt. A közérdekű munka büntetésre ítéltek között a büntetett előéletűek 80 százalékos aránya jóval meghaladja az elkövetőknél általában mérhető arányokat, hiszen a bűnelkövetőknek csak egyharmada, 2005-ben 36 százaléka volt bűnismétlő. A KIH gyakorlati tapasztalatai szerint a büntetett előéletűekkel és a többszörös visszaesőkkel szemben alkalmazott közérdekű munka büntetések körében csak 20 százalékában eredményes a végrehajtás, az esetek 40 százalékában szabadságvesztésre kell a büntetést átváltoztatni, míg a büntetlen előéletűek között jóval magasabb, 84 százalékos a sikeres letöltések aránya.
A közérdekű munkára ítélteknél a megelőző ítéletben a bíróság leggyakrabban felfüggesztett szabadságvesztést vagy pénzbüntetést szabott ki. Az esetek 10 százalékában korábban is közérdekű munka volt a büntetés, ezeknek azonban csak a felét töltötte le az elítélt eredményesen. Ezekre az elkövetőkre a bíróság úgy szabott ki újabb közérdekű munka büntetést, hogy azt már az esetek felében megelőzte egy sikertelen végrehajtás. A KIH tapasztalatai szerint egyértelmű az összefüggés a korábbi közérdekű munka és a jelen közérdekű munka végrehatásának eredményessége/eredménytelensége között.
A Legfőbb Ügyészség tájékoztatása szerint a közérdekű munkát leggyakrabban lopás, garázdaság és ittas járművezetés miatt szabja ki a bíróság. A KIH gyakorlati tapasztalatai szerint a bíróság jellemzően akkor alkalmazza ezt a büntetési nemet, amikor a szabadságvesztés túl súlyosnak tűnik az elkövetett cselekményhez képest, a pénzbüntetés kifizetése pedig a terhelt körülményei miatt bizonytalan. A már idézett kutatás megállapítja, hogy a lopások aránya a közérdekű munka büntetést kiszabó ítéletekben másfélszer, a garázdaság pedig négyszer akkora, mint az összebűnözésen belül. A letöltés eredményességére vonatkozó adatok szerint a vagyon elleni bűncselekmények esetén – különös tekintettel a lopásra – a közérdekű munka büntetéseknek csak mintegy a  felét (53%) töltik le az elítéltek eredményesen, minden negyedik ügy szabadságvesztésre történő átváltoztatással zárul. A gyakorlati tapasztalatok alapján a garázdaság, mint közösségellenes bűncselekmény esetén a közérdekű munka büntetés eredményes szankció, a sikeres letöltések aránya 76 százalék.
A KIH és a vizsgálat során megkeresett megyei igazságügyi szolgálatok – a bíróságok szervezeti és a bíró ítélkezésében megnyilvánuló függetlenségének tiszteletben tartása mellett – hangot adtak azon szakmai álláspontjuknak, amely szerint a közérdekű munka büntetés végrehajtásával kapcsolatos nehézségek egyik oka az, hogy a bíróságok nem a megfelelő bűncselekményi és elkövetői körben alkalmazzák ezt a szankciót.  Ezt az alternatív szankciót – a fent leírtak szerint – legtöbbször olyan bűnelkövetőkkel szemben szabja ki a bíróság, akik bűnismétlők, képzettséggel, szakképzettséggel nem rendelkeznek, legfeljebb az általános iskola 8 osztályát végezték el, és többnyire vagyon elleni, vagy személy elleni erőszakos, garázda jellegű bűncselekményt követtek el. Bár az anyagi büntető jogszabályok ilyen cselekmények esetén lehetőséget adnak a közérdekű munka kiszabására, de a gyakorlatban az elkövetők ilyen személyi körülményei mellett, továbbá az említett bűncselekmények jellegénél fogva a legtöbb munkáltató tartózkodik, sőt, egyenesen visszautasítja az elítéltek foglalkoztatására irányuló megkeresést. A közérdekű munka, mint az egyik legfontosabb alternatív szankció a szolgálatok álláspontja szerint csak akkor lehet eredményes, ha olyan elkövetőkkel szemben kerül alkalmazásra, akiknek személye kisebb fokban veszélyes a társadalomra, továbbá az általuk elkövetett cselekmény jellege arra enged következtetni, hogy velük szemben megfelelő lehet a közösség kiengesztelésére alkalmas resztoratív jellegű szankció kiszabása.

IV. A közérdekű munka büntetés végrehajtásának eredményessége
Arról is tájékoztatást kértem, hogy a gyakorlati tapasztalatok alapján mely körülmények gátolják, és melyek segítik elő a közérdekű munka büntetés végrehajtásának eredményességét. A kapott válaszok alapján két szempont szerint foglalom össze az eredményességről megállapítható tényeket. Az eredményes letöltés első szempontja a munkahely kijelölésének sikeressége, amely azt jelenti, hogy az elítélt számára mind szakképzettségének, mind egészségi állapotának megfelelő munkahelyet sikerül biztosítani. Az eredményesség második szempontja az, hogy az elítélt ténylegesen letölti-e a vele szemben kiszabott büntetést, illetve a végrehajtás során teljesülnek-e a Büntető Törvénykönyvben megfogalmazott büntetési célok.

1.) A munkahely kijelölése és a munkáltatók
Mint ahogy az előzőekben már volt szó róla, a kiszabott közérdekű munka büntetés végrehajtása előtt a munkahely kijelölése érdekében pártfogó felügyelői vélemény készül. A pártfogó megjelenésre hívja fel az elítéltet, jegyzőkönyvet vesz fel az elítélt egészségi állapotára, iskolai végzettségére, tartózkodási helyére és a lehetséges munkahelyre vonatkozóan, illetve elvégzi a végrehajtással kapcsolatos tájékoztatást, kioktatást. A pártfogó felügyelőnek számos feladata van annak megállapítása érdekében, hogy a büntetés végrehajthatósága valamely okból nem szűnt-e meg és hogy hol tartózkodik az elítélt. Ennek érdekében különböző intézkedéseket tehet (megjelenésre való további felhívás küldése, okiratok beszerzése, lakóhely felkeresése), illetve javaslatot tehet azokra a bíróságnak (lakcímfigyelés, körözés elrendelése, vagy elfogatóparancs kibocsátása). Be kell szereznie a munkahely nyilatkozatát is arra vonatkozóan, hogy kész az együttműködésre. A pártfogó felügyelők az elítéltekkel a közérdekű munka büntetés végrehajtása során általában csak egyszer, a pártfogó felügyelői vélemény készítése kapcsán találkoznak, általában 1 órás időtartamban.
A Bv. tvr. 60. § (3) bekezdése értelmében az állami foglalkoztatási szolgálat rendszeresen tájékoztatja a törvényszéket és a pártfogó felügyelői szolgálatot azokról a munkahelyekről, amelyek a közérdekű munka végrehajtása során együttműködést vállalnak. A Nemzetgazdasági Minisztérium tájékoztatása szerint a Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat a szabálysértés miatt közérdekű munkával sújtott elkövetők, továbbá közigazgatási bírságot közérdekű munkával megváltó kötelezettek közérdekű munka büntetésének végrehajtásában működik közre. Ennek keretében a foglalkoztatókról nyilvántartást vezet, és munkahely kijelölést végez. A Bv. tvr-ben megfogalmazott tájékoztatási kötelezettségnek a Nemzeti Foglalkoztatási Szolgálat explicit módon nem tesz eleget, azonban a szabálysértési és a közigazgatási bírsággal kapcsolatos közérdekű munka letöltésében szerepet vállaló, az állami foglalkoztatói szolgálat által gondozott foglalkoztatók adatbázisát – tekintettel annak nyitottságára – a pártfogó felügyelők is megtekinthetik, illetve az adatbázis alapján direkt megkeresést fogalmazhatnak meg a lehetséges foglalkoztatók felé. 
A végrehajtásban együttműködést vállaló munkahelyek felkutatása és a munkahelyi vezetők meggyőzése a pártfogó felügyelők feladata. A pártfogók folyamatos és közvetlen kapcsolatban állnak az illetékességi területükön működő munkáltatókkal, és – mivel semmilyen szervezetre vonatkozóan nincs jelenleg jogszabályi kötelezettség a foglakoztatás kötelező vállalására – csak a személyes meggyőző erejükre, érvelésükre hagyatkozhatnak. A párfogók országszerte jó gyakorlatok bemutatásával és tájékoztatással igyekeznek meggyőzni a munkáltatókat arról, hogy közreműködésük nélkül az elkövetőkre kiszabott joghátrány nem érvényesül. Hangsúlyos érv, hogy az elítéltek ingyen végzik munkájukat, továbbá az is, hogy a rendszeres és kiszámítható munkavégzést támogatja az esetleges szabályszegés könnyű szankcionálhatósága, hiszen a munkakötelezettség megszegése fogházban letöltendő szabadságvesztéssel jár. Gyakran érvelnek azzal is a pártfogók, hogy a büntetés-végrehajtásnak ez a módja az államnak kisebb anyagi terhet jelent, mint a szabadságvesztés. Kisebb településeken fontos körülmény, hogy a büntetés-végrehajtásnak a nyilvános munkavégzésben megvalósuló formája visszatartó hatással lehet nem csak az elkövetőre, hanem a település lakosságára is.
A munkahelyek kijelölésének sikertelensége a területi szolgálatok beszámolói alapján sokféle okra vezethető vissza. Az elítéltekkel szemben gyakori – akár a letöltőhely, akár a település lakossága felől megnyilvánuló – előítélet. A települések vezetői sokszor nem szívesen konfrontálódnak a település jogkövető lakosaival az elítéltek foglalkoztatása érdekében. Több megkeresett megye (például Baranya-, és Borsod-Abaúj-Zemplén megye) halmozottan hátrányos helyzetű kistelepülésein az országos átlagot meghaladó mértékű a munkanélküliség, a munkahelyek száma rendkívül alacsony. Az ebből fakadó szociális feszültségek mellett a települések vezetői szívesebben alkalmazzák a jogkövető magatartást tanúsító, szakképzett munkavállalókat, mint az elítélteket. Előfordul, hogy a munkáltatók korábbi rossz tapasztalataikra (az elítéltek által a foglalkoztató sérelmére elkövetett bűncselekményekre, vagy a munkavégzés kevésbé hatékony jellegére) hivatkozva utasítják el a Szolgálattól érkező megkereséseket. Ugyancsak a végrehajtás visszautasítása alapjául szolgáló gyakori érv, miszerint az irányadó jogszabályok értelmében mind az egészségügyi alkalmassággal járó vizsgálat költségei, mind pedig a munkaruházat, a védőfelszerelés és a szerszámok költségei a munkáltatót terhelik, továbbá túl sok a foglalkoztatással járó adminisztrációs teher. Kistelepüléseken letöltésre alkalmas helyek hiányában gyakori a büntetés elévülése, további hiányosság, hogy a munkáltatók a hétvégi foglalkoztatást nem vállalják, így meglévő munkahely mellett igen nehéz végrehajtani a büntetést. Általános tapasztalat az is, hogy a közérdekű munka büntetésüket töltők munkavégzésére a munkáltatók részéről nincs igény, mivel nem képzettséggel és munkatapasztalattal rendelkező munkaerőről van szó.
A KIH tájékoztatása szerint a közérdekű munka büntetések 82 százalékánál megtörténik a munkahely kijelölése. A fennmaradó 18 százalékban erre sor sem kerül. Ennek okai között szerepel az elítélt felkutatásának eredménytelensége, az egészségi állapot, vagy az, hogy az elítélt nem kívánja a büntetést munkával letölteni. 3 százalék azon esetek aránya, amikor a pártfogó a fent felsoroltak miatt nem talál kijelölhető munkahelyet. 
A közérdekű munka büntetés végrehajtása során a munkáltató kötelezettsége a pártfogó felügyelő által megküldött nyilvántartó lap vezetése, amely a büntetés letöltésének dokumentálását biztosítja, és az elítélttel kapcsolatban kért felvilágosítás megadása. A munkahelynek haladéktalanul értesítenie kell a pártfogó felügyelőt, ha az elítélt a munkakötelezettségének nem tesz eleget, vagy a büntetésének végrehajtására más munkahely kijelölése indokolt. A pártfogók tapasztalatai szerint e feladataiknak a munkáltatók eleget tesznek. A Szolgálat pártfogó felügyelői a gördülékeny és hatékony végrehajtás érdekében kapcsolatot tartanak a kijelölt munkahellyel és az elítélttel; a pártfogó felügyelő aktív jelenléte szükséges a végrehajtás folyamatában, így a munkahelyek visszacsatolása és dokumentációs kötelezettsége a pártfogó felügyelő kezdeményező, iránymutató jelenlétével valósul meg. A munkakötelezettség megszegése esetén figyelmeztetik és ismételten kioktatják a közérdekű munkára ítéltet, illetve – szükség esetén – közvetlen javaslatot tesznek a büntetés szabadságvesztésre történő átváltoztatására. 
A közérdekű munka büntetések végrehajtása során tapasztalt hiányosságok minden megkérdezett megyében az alacsony lélekszámú településeket érintik, ahol a helyszíni ellenőrzés nehézkes és a kijelölt foglalkoztató a dokumentációs kötelezettségeinek felszólítást követően tesz csak eleget. 
A Bv. tvr. szerint a kijelölt munkahely köteles az elítéltet közérdekű munkával foglalkoztatni, az elítélt utazási költségét megtéríteni, ha a közérdekű munkát nem a lakóhelyén végzi. A pártfogók országos tapasztalata, hogy a munkáltatók a munkavégzéssel járó utazási költségeket nem vállalják, amint ezt tartalmazza az együttműködés, visszalépnek attól. Így a pártfogók szinte minden esetben arra törekszenek, hogy az elítéltek a lakó, vagy tartózkodási helyükön tölthessék le a büntetésüket.
A közérdekű munka büntetés végrehajtása során az egészségügyi vizsgálat költségei a munkáltatót terhelik, annak viselésére az elítélt nem kötelezhető. A tapasztalatok szerint a munkáltatók az elítéltek egészségügyi vizsgálatának költségeit sem vállalják, a vizsgálatot jellemzően nem végeztetik el, vagy emiatt elzárkóznak a foglalkoztatástól. Indokuk az, hogy a bírónak már az ítélet kiszabásakor vizsgálnia kellett az elítélt egészségügyi állapotát, illetve azt, hogy az előírt munkakörben le tudja-e tölteni a büntetést. Ezen túlmenően az elítélt a pártfogói meghallgatásakor jegyzőkönyvben nyilatkozik a pillanatnyi egészségügyi állapotáról, és arról, hogy képes-e a számára meghatározott tevékenységet elvégezni. Mindez jogszabálysértő helyzetet eredményez, hiszen sok esetben úgy kerül sor a foglalkoztatásra, hogy azt nem előzte meg egészségügyi vizsgálat. 
Az elmúlt években a korábbi 800-ról 1000-re nőtt a közérdekű munka büntetés letöltésében együttműködő munkahelyek száma. A legnagyobb arányban az önkormányzatok vesznek részt ilyen módon a büntetés-végrehajtásban, különösen a kisebb településeken. A községekben 77 százalék, míg a fővárosban és a megyei jogú városokban 40 százalék az önkormányzati munkáltatók aránya a közérdekű munka büntetés letöltésében. A fővárosban magas a közszolgáltatást végző szervek jelenléte (22 %), a megyei jogú városokban pedig az egyesületek, alapítványok veszik ki részüket az elítéltek foglalkoztatásából (25%). A Nógrád megyei szolgálat jelzése szerint egyre gyakrabban fordul elő, hogy a közösséget képviselő önkormányzat elzárkózik a közérdekű munka büntetés végrehajtásától és ahhoz sem járul hozzá, hogy más munkáltató, például kisebbségi önkormányzat a közterületen ilyen típusú munkát végeztessen. A megyében a kistelepülések 10-15 százaléka elzárkózik a közérdekű munka büntetés keretében történő foglalkoztatástól.
A KIH Pártfogó Felügyelői Szolgálata az elmúlt évek során számtalanszor próbált országos szinten együttműködési megállapodást kötni egyes munkáltatói csoportosulásokkal, de ezek a kísérletek eredménytelenek maradtak. A területi szolgálatok helyi önkormányzatokkal nem kötnek megállapodást, civil szervezetek, intézményekkel azonban igen.
Borsod-Abaúj-Zemplén megyében, ahol 70 százalékban önkormányzatok vagy önkormányzati cégek (GAMESZ, Városgondnokság) a foglalkoztatók, az Igazságügyi Szolgálatnak együttműködési megállapodása van több munkáltatóval4. Miskolcon az elítéltek 100 százalékának, a megye más településein az elítéltek 60 százalékának tudnak munkahelyet kijelölni.
Baranya megyében kivételesen jó a helyzet, hiszen a nagy, egyszerre 5 közérdekű munkára ítéltet foglalkoztatni képes munkáltatók a civil szervezetek közül kerülnek ki.5 A társadalom és a helyi közösségek számára egyaránt fontos közérdekű munka büntetések végrehajtásának rendszere az elmúlt év során olyan kiemelt állami és közfeladatokat ellátó foglalkoztatókkal bővült, mint a Baranya Megyei Büntetés-végrehajtási Intézet vagy a Pécsi Temetkezési Kft. 
A korábbi évekhez képest legfontosabb változás az, hogy a városokban elérték, hogy a nagyobb foglalkoztatók mellett kisebb szervezetek is szerephez jussanak a büntetések végrehajtásában. Jelenleg Baranya megye valamennyi városában egynél több munkáltató vállalja a közérdekű munkára ítéltek foglalkoztatását. 2011-ben helyszíni egyeztetéseket tartottak minden olyan település vezetőjével vagy jegyzőjével, ahol korábban elutasították a közérdekű munkára ítéltek foglalkoztatását. A konzultációknak köszönhetően – kijelölt munkahely hiányában – csökkent az elévült ügyek száma, illetve a megye aprófalvas térségeiben tovább erősödtek a közvetlen együttműködési formák. 2012-ben Baranya megye 301 településéből 14 település nem vállalta a szóban forgó büntetés végrehajtását. A megyében az Igazságügyi Szolgálat minden évben „szimbolikusan” is kifejezi köszönetét a végrehajtásban szerepet vállaló munkáltatóknak köszönőlevél, konferencia-meghívás, elismerés adományozása formájában. Különös gondot fordítanak arra, hogy az elítéltek közreműködésével létrehozott társadalmi értékek számára széleskörű nyilvánosságot biztosítanak, ezzel kívánva javítani a munkáltatók együttműködési készségét.
Nógrád megyében a települési önkormányzatok nonprofit gazadási társaságain kívül több cigány kisebbségi önkormányzattal is sikerült az eredményes végrehajtás érdekében együttműködési megállapodást kötni.

2.) Eredményes letöltést elősegítő tényezők
A bv. bírótól megérkező kijelölő végzést követően a végrehajtásra kerülő ügyeknek (az összes közérdekű munka büntetés 82 százaléka) csak a felében, 53 százalékában sikeres a végrehajtás. A végre nem hajtott büntetések legnagyobb részét szabadságvesztésre változtatták át (az összes végrehajtandó közérdekű munka 15-20 százalékát). A végrehajthatóság megszűnésé leggyakrabban elévülés miatt kell megállapítani. Ez kb. 10 százalék. 
A Bv. tvr. szerint a bv. bíró – ügyészi indítványra – a közérdekű munka végrehajtására más munkahelyet jelölhet ki, ha az a korábban meghatározott munkahelyen nem hajtható végre, vagy a végrehajtása a munkafegyelem biztosítása érdekében, illetőleg az elítélt személyi körülményeiben történt változás folytán máshol célszerű. Új munkahely kijelölésére általában a végrehajtások 6-10 százalékában kerül sor. Ezt az esetek felében az elítélt személyi körülményeiben történt változásra hivatkozva a pártfogó kezdeményezi. Az utóbbi években az új munkahely kijelölésének másik gyakori oka az, hogy a munkahely a végrehajtás közben jogutód nélkül megszűnik.
A közérdekű munka büntetések hatékonysága jelentős mértékben függ attól, hogy a büntetés letöltése során milyen intenzitású felügyeleti tevékenységet végez a munkát közvetlen ellenőrző személy és a pártfogó felügyelő. A felügyelet a jogszabályok szerint nem munkáltatói feladat, mivel elsősorban a pártfogónak kell a végrehajtást ellenőriznie, koordinálnia. Az IM rendelet szerint a pártfogó felügyelő a munkahelyen a közérdekű munka végrehajtásának megkezdésétől számított harminc napon belül, azt követően szükség szerint helyszíni ellenőrzést tart. A helyszíni ellenőrzés során vizsgálja, hogy a munkahely eleget tesz-e a közérdekű munka végrehajtása során reá háruló feladatoknak, pontosan vezeti-e a nyilvántartó lapot és biztosítja-e az elítéltet megillető jogokat. Vizsgálja továbbá a közérdekű munka végrehajtásának időtartamát, a megkezdésének tényleges időpontját, a munkaidő-kedvezményeket, és azt, hogy az elítélt valamennyi olyan napon dolgozott-e, amelyet munkában töltött időnek jelöltek meg. A végrehajtásban részt vevő munkahelyek alapos kiválasztásával, az együttműködéssel és a végrehajtás alatti ellenőrzéssel, támogatással a jogszabálysértések megelőzhetőek. A pártfogó felügyelői szolgálat működése óta nem volt arra példa, hogy jogszabálysértés miatt a pártfogó az ügyésznél intézkedést kezdeményezzen. A helyszíni ellenőrzés során a pártfogó felügyelő az elítéltet lehetőség szerint személyesen is meghallgatja, de erre csak szükség esetén kerül sor. Az első, kötelező ellenőrzést követően a magas ügyszámra való tekintettel csak a krízishelyzetben lévő, különös támogatást igénylő elítélt esetén van mód többszöri ellenőrzésre.
A büntetés letöltésének sikerességével kapcsolatban kérdésként merül fel, hogy mennyire tudja a munkahely az elítéltet integrálni. A pártfogók tapasztalatai szerint a kisebb településeken a lakosok ismerik egymást, tisztában vannak azzal, hogy közérdekű munka végrehajtása történik. A nagyvárosokban is csökkenni látszik ez a probléma, mert ma már sokféle címen dolgozhat valaki egy munkáltatónál, így a sokszínűség elejét veszi a kirekesztésnek. A pártfogók szükség esetén kiemelt figyelmet szentelnek annak, hogy a munkáltatók empátiás érzékenységét felkeltsék, és ezzel könnyítsék a büntetés-végrehajtásban résztvevő elítélt helyzetét. Baranya megyében a kijelölt munkahelyek többségén a közérdekű munkára ítéltek foglalkoztatásával, a szabálysértési közérdekű munkát végrehajtókkal és a START munka programban dolgozók feladataival szemben azonosak az elvárások. Foglalkoztatásuk egyazon munkaszervezetben és azonos munkafelügyelet mellett történik, így a munkahelyi integráció nem jelent önálló feladatot a foglalkoztató számára. Ezzel szemben a Nógrád megyei szolgálat tapasztalatai szerint az elítélteket gazdasági szempontokra hivatkozva nem foglalkoztatják együtt a közmunka-programban résztvevőkel, félve attól, hogy rontják a munkafegyelmet.
A jogszabályok alapján a pártfogó feladata a közérdekű munka büntetés végrehajtása során az ellenőrzés. A reintegráció szempontjából azonban igen fontos az elkövetők támogatása. Az első találkozás során szűk keretek között nyílik lehetőség életvezetést segítő tanácsok adására. Szükség esetén az elítéltek tájékoztatást kapnak az igénybe vehető szociális készségfejlesztő tréningekről, egyéni életvezetési és munkaerő-piaci tanácsadás lehetőségéről. A közérdekű munka büntetést töltők szabadsága azonban nem korlátozható, nem kötelezhetőek a fent említett támogatási formák igénybe vételére, és az esetek szinte 100 százalékában elutasítják a támogatás e formáit. A szociális készségfejlesztésre tehát nincs igazi lehetőség. Amennyiben az elítélt élethelyzetében bekövetkező változások akadályozzák a büntetés letöltését, a pártfogó felügyelő az elítélttel történő kapcsolatfelvétel során iránymutatást, információt nyújt a probléma megoldásához szükséges erőforrások, intézmények elérhetőségéről. Az elkövetők sikeres reintegrációja szempontjából elengedhetetlenül fontos lenne a kontroll mellett a támogató szerep gyakorlása, amit jelenleg sem a jogszabályok, sem a pártfogók létszáma nem tesz lehetővé. Ennek megvalósíthatóságát sikeres pályázati projektek és pártfogók egyéb ügycsoportokban végzett magas szintű szakmai munkája azonban most is garantálja.
A KIH a fiatalkorúak közérdekű munka büntetésének végrehajtásával kapcsolatban speciális szabályok és protokollok hiányában módszertani ajánlásokat fogalmazott meg. A módszertani ajánlás szerint a fiatalkorúak esetében rendkívüli körültekintéssel járnak el a pártfogók a munkahely kiválasztása során, figyelemmel vannak arra, hogy ez a korai munkatapasztalat a fiatalkorú munkához való viszonyát egész életében meghatározhatja. Igyekeznek olyan típusú munkahelyeket kiválasztani, ahol az elvégzett tevékenyég érdekes, leköti az elítéltet és van olyan idősebb, pedagógiai affinitással rendelkező munkatárs, aki kellő figyelemmel ellátja a fiatalkorú irányítását, betanítását. A fiatalkorúakra kiszabott közérdekű munka büntetés végrehajtása során az ellenőrzés is gyakoribb, illetve az nem csak a papírok vizsgálására korlátozódik, hanem a pártfogók igyekeznek személyesen is találkozni a fiatalkorúval. A KIH tapasztalatai szerint sokkal nehezebb olyan munkahelyet találni, amely fiatalkorúak esetében működik együtt a végrehajtásban. A munkáltatók a kevés munkatapasztalatra és a felnőttekénél is alacsonyabb szakképzettségi arányra hivatkozva utasítják el a közreműködést.
A TÁMOP 5.6.2.-10/1-2010-0001, „A társadalmi kohéziót erősítő bűnmegelőzési és reintegrációs programok módszertani megalapozása” című projekt közel kétmilliárd forintból valósult meg 2010 áprilisa és 2012 novembere között három régióban: Észak-Magyarországon (Borsod-Abaúj-Zemplén, Heves és Nógrád megye), Észak-Alföldön (Hajdú-Bihar, Jász-Nagykun-Szolnok, Szabolcs-Szatmár-Bereg megye), és a Dél-Dunántúlon (Somogy, Tolna, Baranya megye). A projekt keretében sor került a közérdekű munka büntetés csoportos letöltése módszertanának kidolgozására. A csoportos letöltés során a csak erre a feladatra alkalmazott közérdekű munka felügyelők az elítélteket csoportokba szervezték és a végrehajtást heti, napi rendszerességgel ellenőrizték.
A csoportos letöltés több szempontból megnöveli a közérdekű munka eredményes végrehajtásnak esélyét. A munkáltatókkal való szoros kapcsolat és az elítéltek gyakori ellenőrzése, munkavégzésük megszervezése és fokozott figyelemmel kísérése valószínűbbé teszi a sikeresen befejezett végrehajtást. A munkáltatók kevésbé elutasítóak az ilyen keretek között foglalkoztatott elítéltek fogadásával szemben, hiszen kisebb a rájuk nehezedő munkaszervezési és felügyeleti teher, és védve érzik magukat egy esetleges bűncselekmény elkövetésével szemben. A közérdekű munka felügyelő alkalmazása az ügycsoportonkénti specializáció egyik fajtája, a felügyelők feladata csak a vizsgált büntetési nem végrehajtására terjed ki, enyhítve ezzel a pártfogók munkaterheit.
Míg a pártfogó felügyelők a hagyományos végrehajtási mód során csupán egy vagy két alkalommal találkoznak az elítélttel, és így szociális készségfejlesztésre, munkaerő-piaci tréningekre, tehát a reintegrációhoz szükséges – a közérdekű munka közösségi jellegéből fakadó pozitívumokon túli – támogatásra nincs lehetőség, addig a csoportos végrehajtás keretében a gyakoribb találkozások lehetővé teszik az elítéltek alaposabb figyelemmel kísérését, szociális és mentális helyzetük megismerését. A projektet megvalósító Borsod-Abaúj-Zemplén megyei szolgálat tapasztalatai szerint a közérdekű munka felügyelőknek nem elsődleges feladata, „de odafigyelnek a társas készségek fejlesztésére, a megfelelő, munkavégzésre képes állapotban való megjelenésre, pontos érkezésre, a letöltő hellyel és a helyi lakossággal való kontaktus esetén a megfelelő viselkedésre, a munkavégzés során elfogadható magatartásra, … az együttműködés kialakítására a csoporttagokkal és a helyi dolgozókkal”. Mindez javítja a reintegráció valószínűségét.

V. A közérdekű munka jóvátételi jellege
A vizsgálat során kérdésként merült fel, hogy a gyakorlatban a közérdekű munka büntetés keretében mely tevékenységekre kerül sor, továbbá, hogy ezeken keresztül milyen módon érvényesül a köz javára végzett munka jóvátételi jellege.
A Btk. szerint közérdekű munkaként olyan munka végzése határozható meg, amelyet az elítélt – figyelemmel egészségi állapotára és képzettségére – előreláthatóan képes elvégezni. A bíróság a munka jellegét és tartamát határozza meg, amely során figyelembe kell vennie minden olyan körülményt, ami befolyásolhatja, hogy az elítélt képes lesz-e elvégezni a számára kijelölt tevékenységet. A közérdekű munkát az elítélt hetenként legalább egy napon, a heti pihenőnapon vagy a szabadidejében díjazás nélkül végzi, tehát a büntetés végrehajtása nem korlátozza az elítéltet abban, hogy főállású munkaviszonyában, teljes munkaidőben dolgozzon. Közérdekű munkán – a BH 1994. 465. szerint – a közösség érdekében végzett munkát kell érteni. A BH szerint a „munka jellegének megválasztásánál alapvető szempont, hogy az elítélt közvetlenül érezze munkája társadalomra hasznos voltát és a társadalom részére való jóvátétel jellegét”, amely egy „nagyobb közösség, a város valamennyi lakójának, az ott átutazóknak vagy hosszabb-rövidebb ideig ott tartózkodóknak az érdekeit is szolgálja”.
A bíróságok ítélkezési gyakorlata alapján megállapítható, hogy a közérdekű munka büntetések nagy része fizikai jellegű munkakörben hajtandó végre. A vizsgált ügyek 72 százalékában fizikai munkakört írt elő a bíróság, szellemi munkát egy alkalommal sem jelöltek meg.
A KIH tájékoztatása szerint a munkahelyek kijelölése során csak általános, szimbolikus módon érvényesül a társadalommal szembeni jóvátétel, mint szempont. A közérdekű munka büntetés kiszabásának egyik célja a bűncselekménnyel okozott sérelem jóvátétele. A tényleges jóvátételre azonban csak akkor kerülhet sor, ha az elítélt ott tölti le a büntetését, ahol a cselekményt elkövette. Magánszemélyek, vagy nyereségérdekelt foglalkoztatók javára történő munkavégzésre nincs lehetőség, így az elítélt ritkán találkozik közvetlenül azzal a környezettel, amelynek a bűncselekménnyel sérelmet okozott. A tényleges jóvátételre tehát csak a közösségellenes bűncselekmények kapcsán van mód.
A végrehajtás során – a köz javára végzett munka keretében – legalább minimális értéket létrehozó, alapvetően kommunális feladatok végzése zajlik, amelyek a közösség érdekében állnak, közterületekhez, vagy közintézményekhez, azok komfortosabbá, élhetőbbé, kényelmesebbé tételéhez kapcsolódnak. A gyakorlatban ilyen feladatok a parkok gondozása, a hulladék összegyűjtése, tisztasági és felújítási munkák végzése, a települések, vízelvezető rendszerek karbantartása. Mindez összhangban van azzal, hogy a közérdekű munka büntetésre ítéltek igen nagy része szakképesítéssel és munkatapasztalattal nem rendelkező alacsony iskolai végzettségű elítélt. Esetenként szellemi munkakörben meghatározott közérdekű munka büntetés-végrehajtás is előfordul. Például Baranya megyében 2012-ben a Sérülten az Önálló Életért Értelmi Fogyatékosokért Alapítványnál két fő óvodapedagógus elítélt a lakóotthon gondozottjainak felügyeletét és fejlesztését látta el „büntetésként”. 
2004-től az Országos Bűnmegelőzési Bizottság (a továbbiakban: OBmB), amely széles szakmai kört integráló tárcaközi fórumként a társadalmi bűnmegelőzéssel összefüggő feladatokat koordinálta, rendszeresen tett közzé pályázati kiírásokat a civil szereplők bűnmegelőzési tevékenységének fejlesztése érdekében. Az OBmB a pályázati keretek között megvalósuló bűnmegelőzési programok finanszírozását egyrészt költségvetési forrásból, másrészt a személyi jövedelemadóból erre a célra felajánlott második egy százalékokból összegyűlt összegből fedezte. Az OBmB többször hirdetett pályázatot közérdekű munka büntetés jóvátételi jellegének erősítése érdekében is. „Többek között 2007-ben a Kecskeméti Torna Egylet Utánpótlás Futball Klub „Új szakmára ítélve” elnevezésű projektjében az elítéltek egyrészt kecskeméti fiatalok részére biztosítottak sportolási lehetőséget a klub sportcentrumának karbantartásával, a sportpályák gondozásával, másrészt a társadalomba való sikeres beilleszkedésük érdekében, a munkahelyhez jutás megkönnyítése érdekében 20 fő kisgépkezelői tanfolyamot is elvégezhetett a pályázat keretében. Szintén a köz javára történő jóvátételre helyezte a hangsúlyt a Lát-Kép Egyesület, amely 2007-ben (immár második alkalommal) Budapest épületeinek grafititől való megtisztítását tette lehetővé kifejezetten „grafitizés” miatt közérdekű munkára ítéltek számára.”6

A vizsgálat megállapításai
I. A hatásköröm tekintetében
A feladat- és hatáskörömet, valamint az ezek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságaimat az Ajbt. határozza meg. Az Ajbt. 18. § (1) bekezdése szerint az alapvető jogok biztosához bárki fordulhat, ha megítélése szerint hatóság, ezen belül közszolgáltatást végző szerv tevékenysége vagy mulasztása a beadványt tevő személy alapvető jogát sérti vagy annak közvetlen veszélyével jár (a továbbiakban együtt: visszásság), feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, vagy jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva.
A közérdekű munka büntetés végrehajtásért felelős Pártfogó Felügyelői Szolgálat a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium háttérintézményeit tömörítő, közfeladatokat ellátó Közigazgatási és Igazságügyi Hivatalban működik, amely központi közigazgatási szerv, így vizsgálati jogköröm az ügyben fennáll.
Az Ajbt. 18. § (4) bekezdése rögzíti, hogy az alapvető jogok biztosa a hatóságok tevékenysége során felmerült, az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében hivatalból eljárást folytathat. A hivatalból indított eljárás természetes személyek pontosan meg nem határozható, nagyobb csoportját érintő visszásság kivizsgálására vagy egy alapvető jog érvényesülésének átfogó vizsgálatára irányulhat. Jelen esetben a hivatalból való vizsgálat elrendelésének feltételei fennálltak, tekintettel arra, hogy a közérdekű munka büntetés végrehajtása során felmerülő problémák vagy hiányosságok az elítéltek nagy csoportjának, illetve a speciál és generál prevenció kérdésén keresztül az egész lakosság alapvető jogainak a sérelmét idézhetik elő.

II. Az alapvető jogok és az ügy érdeme tekintetében
Az alapvető jogok biztosa egy adott társadalmi probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása során autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget mandátumának. Az ombudsmani intézmény megalakulása óta az országgyűlési biztosok következetesen, zsinórmértékként támaszkodnak az Alkotmánybíróság alapvető jogállami garanciákkal és az alapjogok tartalmával kapcsolatos elvi megállapításaira, valamint – az ombudsmani jogvédelem speciális vonásainak megfelelően – alkalmazzák az alapjog-korlátozás alkotmányosságát megítélni hivatott egyes alapjogi teszteket. 
Magyarország Alaptörvényének és az alapvető jogok biztosáról szóló 2011. évi CXI. törvény hatályba lépésével az alapvető jogok biztosaként is követni kívánom a fenti gyakorlatot, így míg az Alkotmánybíróság eltérő álláspontokat nem fogalmaz meg, eljárásom során irányadónak tekintem a testület eddigi megállapításait.
Az Alaptörvény B) cikk (1) bekezdése szerint „Magyarország független, demokratikus jogállam”. Az Alaptörvény I. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy „az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait tiszteletben kell tartani. Védelmük az állam elsőrendű kötelezettsége”. 
Az Alkotmánybíróság az 54/2004. (XII. 13.) AB határozatában megállapította, hogy „a közrend – […] – a jogállamiság klauzulájának az Alkotmány 2. § (1) bekezdésében meghatározott elve alapján – alkotmányos értéknek tekintendő, mivel a rendezett társadalmi, együttélési viszonyokat hivatott garantálni. Az állam védelmi kötelezettsége erre mindenképpen kiterjed, s biztosítása érdekében a büntetőjog alkalmazása általában véve túlzottnak nem tekinthető. A büntetőjog és a büntetőjogi büntetés végső célja ugyanis a társadalom védelme, valamint a megelőzés (speciál és generál prevenció). A bűnmegelőzési érdeket, mint a büntetőjogi norma egyik funkcióját az Alkotmánybíróság korábbi határozatában szintén a jogállamiságból levezethető alkotmányos célként ismerte el [24/1998. (VI. 9.) AB határozat, ABH 1998, 191, 195.].” 
Az Alkotmánybíróság a 42/2005. (XI. 14.) AB határozatában megállapította továbbá, hogy a „bűncselekmények a társadalom jogi rendjének sérelmét jelentik és a büntetés joga kizárólag az államot, mint közhatalmat illeti. A büntető igazságszolgáltatás állami monopóliumából a büntetőigény érvényesítésének kötelezettsége következik. Ez az alkotmányos kötelezettség indokolja, hogy az állami büntető hatalmat gyakorló szervek hatékony eszközöket kapjanak feladataik teljesítéséhez.”
Az alternatív szankciók lehetővé teszik az elkövető sikeres reintegrációját, hiszen nem kerül sor elzárásra, az elítélt családi- és munkakapcsolatai nem szakadnak meg. Az áldozatnak és a megsértett közösségnek alapvető szükséglete a bűncselekmény okozta sérelmek (akár anyagi, akár lelki értelemben vett) orvoslása. Az alternatív szankciók közösségben történő végrehajtása lehetőséget teremt a köz javára nyújtott jóvátételre, miközben az elítélttől nem passzivitást, nem a büntetés „elszenvedését” várja, hanem – a kontroll és támogatás együttes megvalósulásával – aktív cselekvésre és együttműködésre ösztönöz. Meg kell említeni azt a körülményt is, hogy alternatív szankciók – melyek nem járnak elzárással – alkalmazása a büntetés-végrehajtási költségek csökkenését eredményezik, hiszen nem kell börtönférőhelyet igénybe venni, továbbá a börtönártalmak hiánya miatt kisebb a reintegráció költsége is.
Az Európa Tanács számos büntetőpolitikai ajánlásában7 fogalmazta meg a szabadságvesztés büntetés helyett alkalmazható alternatív szankciók előnyeit. Az ajánlások a fogvatartotti népesség csökkentése érdekében a szabadságvesztés helyett a pénzbüntetés, szabadságelvonással nem járó szankciók, a közérdekű munka büntetés és az elterelés különböző formáit, továbbá a mediációt javasolják. A közösségi szankciók alkalmazásáról szóló irányelv8 a közösségi büntetések reparatív elemének jelentőségét emeli ki, és javasolja a közösségi szankciók arányának növelése érdekében a büntetéskiszabási gyakorlat átalakítását.
Az elmúlt években Magyarországon többszörösére nőtt a kiszabott közérdekű munka büntetések száma, a bíróságok szívesen alkalmazzák ezt a szankciót, annak ellenére, hogy a végrehajtás terén számos problémát tárt fel a vizsgálat. A ténylegesen végrehajtott büntetések aránya csupán 55 százalék körüli, magas a szabadságvesztésre átváltoztatott ügyek (25%) és az elévült ügyek (10%) aránya. 
Az idézett alkotmánybírósági határozatok értelmében a jogállamiság klauzulájából levezethető az állam közrendvédelmi és bűnmegelőzési kötelezettsége. A büntetések célja a társadalom védelme és a bűncselekmények elkövetésének megelőzése. A hatékonyan végrehajtott alternatív szankciók – a speciál prevención keresztül – megfelelnek az állam alapjogvédelmi, közrendvédelmi kötelezettségének. A büntetőigény érvényesítésének kötelezettsége azonban nem teljesíthető úgy, ha a büntetések végrehajtásáért felelős szervek nem rendelkeznek az ehhez szükséges megfelelő eszközökkel, akár a jogszabályi környezet, akár a személyi és tárgyi feltételek tekintetében.
Megállapítható, hogy a pártfogó felügyelők létszámának stagnálása mellett az elmúlt tíz év alatt megháromszorozódott a szolgálat által végrehajtott közérdekű munka büntetések száma. A pártfogók a közérdekű munka büntetés végrehajtása során összetett feladatkört látnak el. Az eljárásban több ponton érdemi javaslatukra dönt a bv. bíró, a javaslatot megalapozó helyzetfelmérést ők végzik el, ezen kívül ellátják az elkövetők ellenőrzését, szükség szerinti támogatását. Az alacsony létszám miatt azonban a pártfogók a közérdekű munka büntetés végrehajtása kapcsán az elítélttel általában csak egy alkalommal találkoznak. Az ellenőrző szerepkörükből fakadó kötelezettségeiknek eleget tesznek, ez azonban csak a dokumentáció ellenőrzését jelenti. A pártfogó felügyelők feladata a közérdekű munka büntetés végrehajtásával kapcsolatban a munkáltatókkal való intenzív kapcsolattartás, felkutatásuk és meggyőzésük a végrehajtásban való közreműködés fontosságáról. Az alacsony létszámmal függ össze, hogy a területi szolgálatoknál nincs mód ügytípusok szerinti specializációra sem, pedig ez mind módszertanilag, mind a hatékony munkaszervezés szempontjából indokolt lenne.
A közérdekű munka büntetés sikeres végrehajtása nagymértékben függ a pártfogó felügyelő ellenőrző funkciójának teljesítésétől és a munkáltatókkal való szoros kapcsolattartástól. A feladatok megfelelő színvonalú ellátásának személyi garanciáit volt hivatott biztosítani a Pártfogó Felügyelői Szolgálat felállításának és működésének szabályozási elveiről szóló 1183/2002. (X. 31.) Korm. határozat (a továbbiakban: kormányhatározat), amely elfogadta a pártfogó felügyelői szolgálat szervezeti és működési koncepcióját, valamint felállításának és működésének szabályozási elveit. A kormányhatározat kimondta, hogy a „Pártfogó Felügyelői Szolgálatot úgy kell átalakítani, hogy a fiatalkorúak pártfogó felügyelője egyidejűleg legfeljebb 45 fő, a felnőtt korúak pártfogó felügyelője egyidejűleg legfeljebb 65 fő pártfogó felügyeletét lássa el”. A kormányhatározat szerint a pártfogó felügyelői munka szakmai részterületeihez kell igazítani a Pártfogó Felügyelői Szolgálat szervezeti felépítését. A vizsgálat során megállapítottam, hogy az egységes Pártfogó Felügyelői Szolgálat létrejöttekor kívánatosnak tartott minimum feltételek tíz év elteleltével sem biztosítottak.
A Pártfogó Felügyelői Szolgálatnak a tervezettnél jóval alacsonyabb létszáma, ebből fakadóan az egy főre jutó rendkívül magas ügyszámok, továbbá a specializáció hiánya nagymértékben nehezíti a közérdekű munka büntetések végrehajtásával kapcsolatos pártfogói feladatok teljesítését. Mindez veszélyezteti – az állami büntetőigény érvényesítésén keresztül – az állam közrendvédelmi, bűnmegelőzési kötelezettségének teljesítését, ami a jogállamiság alapelvével és az állam alapjogvédelmi funkciójával összefüggésben visszásságot okoz.
A kontroll melletti támogató funkció az egyik alapvető jellemzője az alternatív szankciók végrehajtásának és így az egyik legfőbb ismérve a Pártfogó Felügyelői Szolgálat munkájának is. Ennek a két szerepkörnek a megfelelő hangsúlyok mentén történő összeegyeztetése – amely szakmailag igen nagy kihívás – az elkövetők társadalomba való beilleszkedésének sikerét segíti elő. A közérdekű munka végrehajtása során az elkövető kapcsolatban áll azzal a pártfogói szervezettel, amely szakmai tudásából és gyakorlatából fakadóan – szociális készségfejlesztés, munkaerő-piaci tréningek, stb. felhasználásával – képes lenne őt hozzásegíteni a társadalomba való beilleszkedéshez. Ennek ellenére – az erre vonatkozó kötelező pártfogói feladatkör hiányában – a gyakorlatban a közérdekű munkára ítéltek nem részesülnek az életvezetést támogató programokban. A problémát súlyosbítja, hogy a szolgálatnak a vizsgálat idején fennálló létszáma mellett az elítéltet támogató feladatokra nem is volt kapacitása.
Az Alaptörvény XV. cikk (4) bekezdése kimondja, hogy „Magyarország az esélyegyenlőség megvalósulását külön intézkedésekkel segíti”. Az Alkotmánybíróság 40/2012. (XII. 6.) AB határozata szerint „az Alaptörvény XV. cikk (4) bekezdése az általános egyenlőségi klauzulát tartalmazó XV. cikk (1) bekezdéssel együtt értelmezve megköveteli, hogy a jogalkotó külön intézkedéseket vezessen be minden olyan esetben, ha egy adott, az Alaptörvény XV. cikk (5) bekezdésében kifejezetten meg nem említett társadalmi csoport igazságtalan társadalmi […] hátrányának csökkentésére nincs más mód, mint a megkülönböztetett állami támogatás. […] Az intézkedések meghozatala az Alaptörvény XV. cikk (4) és (5) bekezdéseiből fakadó állami kötelezettség. Erre utal az Alaptörvénynek az a megfogalmazása, amely szerint Magyarország külön intézkedésekkel „segíti” és „védi” az arra rászorultakat. A segítés és védelem hangsúlyozása azt jelenti, hogy az állam nemcsak az egyébként az Alaptörvény I. cikk (1) bekezdéséből fakadó alapjog-védelmi kötelességének kell, hogy eleget tegyen, hanem az esélyegyenlőség érdekében további intézkedések megtételére is köteles. A már meglévő intézkedésekkel szemben az Alaptörvénynek ezek a szakaszai – az egyenlőség végső alapját adó egyenlő emberi méltóságra (Alaptörvény I. cikk és II. cikk) tekintettel – azt a tartalmi követelményt állítják fel, hogy segítsék elő a rászorulók mielőbbi, teljes, és másokkal (az arra rá nem szoruló személyekkel) egyenlő mértékű társadalmi részvételét”. Az esélyegyenlőség elve nem minősül alapjognak, általános állami célkitűzésként iránymutatásul szolgál a jogalkotó számára. Az esélyegyenlőségek kiküszöbölését célzó intézkedések tartalmát illetően az államnak – az alapjogi keretek között – igen nagy szabadsága van. A fentiekre tekintettel azonban előremutatónak tartanám, ha a Pártfogó Felügyelői Szolgálat a közérdekű munka büntetéssel kapcsolatban lehetőséget kapna – akár jogszabályban előírt feladatként – a pártfogó felügyelők életvezetést támogató szerepkörének gyakorlására, fejlesztésére.
Megállapítható az is, hogy semmiféle jogszabályi kötelezettség nem terheli a munkáltatókat arra nézve, hogy a közérdekű munka büntetések végrehajtása során vállalják az elítéltek foglalkoztatását. 
A pártfogó felügyelők feladata a közérdekű munka büntetés végrehajtásában közreműködő munkáltatók felkutatása és meggyőzése, és az intenzív kapcsolattartás. A jelenlegi helyzetben pusztán a pártfogó felügyelők személyes kapcsolatrendszerén és meggyőző erején múlik az, hogy a közérdekű munka büntetések letöltésére rendelkezésre áll-e megfelelő számú munkahely.  Különösen a kistelepüléseken okoz problémát a büntetés letöltésében együttműködő munkáltatók megtalálása. A Bv. tvr szerint az állami foglalkoztatási szolgálat rendszeresen tájékoztatja a pártfogó felügyelői szolgálatot azokról a munkahelyekről, amelyek közérdekű munka végzésére ítélteket fogadnak. Ez a tájékoztatás azonban csak közvetetten, egy honlap működtetésén keresztül valósul meg, amely honlap kifejezetten a szabálysértési eljárásban kiszabott, továbbá a közigazgatási bírásággal összefüggő közérdekű munka büntetések letöltésének sikerét szolgálja. 
A munkáltatók igen gyakran a bűnelkövetőkkel szemben fennálló előítélet miatt nem foglalkoztatják a közérdekű munkára ítélteket. Gyakori érvek a foglalkoztatással szemben, hogy elítéltek rontják a munkafegyelmet, illetve a munkáltatók félnek az esetleges (általában vagyon elleni) bűncselekmények elkövetésétől. Jellemzően kistelepüléseken okoz problémát, hogy a település vezetői nem konfrontálódnak a lakossággal az elkövetők foglalkoztatása érdekében. A nagyrészt halmozottan hátrányos helyzetű lakosság és a településen fellelhető kevés munkahely miatt különösen nehéz az elítélteket fogadni képes munkáltatók meggyőzése.
Az a körülmény, hogy a  közérdekű munka büntetést töltők foglalkoztatására nézve nincs jogszabályi kötelezettség, továbbá semmiféle ösztönző rendszer nem működik ennek elősegítése érdekében, azt eredményezi, hogy az állami büntetőhatalom érvényesülése (egy büntetési nem végrehajtása) esetleges, garanciák nélküli, kizárólag az abban dolgozók teljesítményén múlik. Mindez veszélyezteti az állam közrendvédelmi és bűnmegelőzési kötelezettségének teljesítését, ami szintén sérti a jogállamiság alapelvét és az állam alapjogvédelmi kötelezettségének érvényesülését.
A vizsgálat feltárta azt is, hogy a munkáltatók gyakran az egészségügyi vizsgálat költségei miatt eleve elzárkóznak a foglalkoztatástól. A jogszabályi rendelkezések nem teszik lehetővé, hogy az elítéltnek bármilyen költsége is felmerüljön a végrehajtással kapcsolatban, így nem lehet ráhárítani az egészségügyi alkalmassági vizsgálat költségét sem. Mindez azt eredményezi, hogy az egészségügyi vizsgálat költségei miatt tovább csökken a végrehajtást vállaló foglalkoztatók száma. 
További problémaként merült fel, hogy – mivel nem lehet kötelezni az elítéltet arra, hogy utazással járó költségeket viseljen –, ezt a költséget abban az esetben, ha nem az elítélt lakóhelyén/tartózkodási helyén kerül sor a végrehajtásra, a munkáltató fedezi9. Így igen csekély annak az esélye, hogy az elítélt ne lakóhelyén, illetve tartózkodási helyén tölthesse le közérdekű munka büntetését. Figyelembe véve ugyanakkor azt az országos tapasztalatot, amely szerint egyébként is jelentős nehézséggel jár a fogadó munkahelyek megtalálása, ez a plusz kiadás tovább nehezíti a végrehajtást.
Az a körülmény, hogy az egészségügyi vizsgálat és az utazás költségei miatt a foglalkoztatók fokozottan elzárkóznak a végrehajtásban való együttműködéstől, hátráltatja és kiszámíthatatlanná teszi azt, ami veszélyezteti az állam közrendvédelmi és bűnmegelőzési kötelezettségének teljesítését, ezzel visszásságot okoz a jogállamiság alapelvével és az állam alapjogvédelmi kötelezettségével összefüggésben.
A közérdekű munka büntetés végrehajtásakor a munkáltatót terhelik az egészségügyi alkalmassági vizsgálat költségei, annak viselésére az elítélt nem kötelezhető. A munkaköri, szakmai, illetve személyi higiénés alkalmasság orvosi vizsgálatáról és véleményezéséről szóló 33/1998. (VI.24.) NM rendelet rendelkezik az egészségi alkalmasság megállapítására vonatkozó szabályokról, mely szerint foglalkoztathatósági szakvélemény, munkaköri alkalmassági vizsgálat, és/vagy személyi higiénés alkalmassági vizsgálat válhat szükségessé az alkalmazást megelőzően. A foglalkoztathatósági vizsgálatot, szakvélemény elkészítését mind a munkáltató, mind pedig a munkavállaló kezdeményezheti, ám a kezdeményező fél viseli a térítési díjat10. A szakvélemény – az érvényességi időn belül – több munkáltatónál is felhasználható, a kiállításától számított 1 évig érvényes. Sok esetben a munkavállaló az elítélt korábbi alkalmassági szakvéleményét használja.
A KIH tájékoztatása és a területi szolgálatok tapasztalatai egyaránt azt mutatják, hogy a munkáltatók az elítéltek egészségügyi vizsgálatának költségeit nem, vagy csak ritkán vállalják, így gyakran a foglalkoztatást nem előzi meg egészségügyi vizsgálat. Az a gyakorlat, mely szerint az elítéltek egészségügyi alkalmassági vizsgálat elvégzése nélkül végeznek munkát, sérti az elítéltek egészséghez való alapvető jogát.
A vizsgálat során mind a pártfogó felügyelők szakmai vezetését ellátó KIH, mind a területen dolgozó pártfogók jelezték, hogy a jelenlegi büntetéskiszabási gyakorlat nem segíti elő a közérdekű munka büntetés eredményes végrehajtását.
1999 és 2011 között négy és félszeresére nőtt a közérdekű munka büntetések száma, a bíróságok tehát szívesen alkalmazzák ezt az alternatív szankciót.
A vizsgálat során többször idézett kutatás eredményei szerint a tipikus közérdekű munkára ítélt „18-24 év közötti fiatal felnőtt férfi, az általános iskola 5-8. osztályát végezte el, élettárssal, a szülei tulajdonában lévő ingatlanban lakik, rendszertelen alkalmi munkából él, büntetett előéletű, korábban felfüggesztett szabadságvesztésre ítélték és lopás vétségét követte el”. Az alacsony iskolai végzettség (a közérdekű munkára ítéltek kétharmadára jellemző), a munkatapasztalat, szakértelem hiánya (a közérdekű munkára ítéltek 70 százalékát érinti) jelentősen megnehezíti az eredményes végrehajtást, hiszen nagyon leszűkíti az ítéletben meghatározható tevékenység jellegét és a kijelölhető munkahelyek típusát. Az a körülmény továbbá, hogy a bíróságok elsősorban büntetett előéletűekre (a közérdekű munkára ítéltek 80 százaléka) szabják ki a közérdekű munka büntetést, szintén nem járul hozzá az eredményes végrehajtáshoz, hiszen a munkahelyek tartózkodnak a veszélyesebbnek ítélt elkövetők foglalkoztatásától. A tapasztalatok alapján segítené a végrehajtás eredményességét, ha a jelenlegi gyakorlat helyett büntetlen előéletű, szakképzettséggel és munkatapasztalattal, bejelentett munkahellyel rendelkező elítéltek esetén alkalmazná a bíróság ezt az alternatív szankciót.
Itt kell megemlíteni azt a körülményt is, hogy a közérdekű munka büntetés kiszabására leggyakrabban lopás miatt kerül sor, ezekben az esetekben azonban a sikeres végrehajtások aránya csupán 50 százalék. Ezzel szemben a garázda jellegű, közösség ellenes bűncselekményeknél jóval magasabb, 76 százalék a sikeres letöltések aránya. A Szolgálat álláspontjával egyetértve hangsúlyozni szeretném, hogy a közösség ellenes elemet nélkülöző, vagyon elleni bűncselekmények esetén a szankció kiszabása során a köz javára történő jóvátétel helyett a sértett javára teljesítendő jóvátételt kellene hangsúlyozni, amelyre a közvetítői eljárás lehetőséget ad. 
Az ügyészség a büntetésre irányuló indítványának megtétele előtt szinte soha nem kér a szolgálattól pártfogó felügyelői véleményt, holott a jogszabályok erre lehetőséget adnak. Álláspontom szerint a pártfogó felügyelői vélemény keretében tisztázhatóak lennének azok a körülmények, amelyek gátolják, vagy elősegítik az eredményes büntetés-végrehajtást, így növelhető lehetne azon esetek száma, amikor a közérdekű munka büntetés elérné a célját. Ez a szakmailag indokolt és támogatható eljárási elem segítséget jelenthetne a szolgálatok által jelzett büntetéskiszabási dilemmák megoldására. Fontos azonban megjegyezni, hogy ez a feladat évi 12.000 új pártfogó felügyelői vélemény elkészítésének szükségességét jelentené, amely a jelenlegi létszám és egy főre eső ügyszám mellett, jelentős létszámnövelés nélkül aligha megvalósítható.

III. Összegzés
Mind az elkövetők reintegrációja, mind a pártfogó felügyelők által végzett munka hatékonyságának javítása céljából előremutató lenne, ha a Pártfogó Felügyelői Szolgálat a közérdekű munka büntetéssel kapcsolatban lehetőséget kapna – akár jogszabályban előírt feladatként – a pártfogó felügyelők életvezetést támogató szerepkörének gyakorlására, fejlesztésére.
Az alternatív szankciókkal kapcsolatos büntetéskiszabási gyakorlat vizsgálata lehetőséget teremthetne a büntetések hatékonyabb – az elkövetők reintegrációját és a bűncselekmény okozta sérelmek jóvátételét fokozott módon szolgáló – alkalmazására. A korszerű, integratív szemléletű büntetéskiszabási gyakorlat pedig hosszútávon – álláspontom szerint – a bűnmegelőzés állami kötelezettségének kiteljesedését eredményezhetné.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt alapvető jogokkal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzése érdekében
– az Ajbt. 37. § alapján javaslom a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, hogy – együttműködve a nemzetgazdasági miniszterrel – kezdeményezze és dolgozza ki a jogszabályok olyan irányú módosítását, hogy a munkáltatók meghatározott köre (központi vagy helyi önkormányzati költségvetési szervek, ezek intézményei, közszolgáltatók, közhasznú szervezetek) legyen köteles a közérdekű munkára ítéltek foglalkoztatására;
– ugyancsak az Ajbt. 37. § alapján javaslom a közigazgatási és igazságügyi miniszternek, hogy – a nemzetgazdasági miniszterrel és az emberi erőforrások miniszterével együttműködve – vizsgálja meg a vonatkozó jogszabályok olyan módosításának lehetőségét, hogy azok segítsék elő az elítélt egészségügyi és utazási költségének humánus viselését; 
– az Ajbt. 31. § (1) bekezdése alapján felkérem a közigazgatási és igazságügyi minisztert, hogy a pártfogó felügyelői szolgálatok büntetés-végrehajtási feladatainak hatékonyabb ellátása érdekében biztosítsa a szükséges személyi feltételeket.

Budapest, 2013. április

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Melléklet 1: Az alkalmazott jogszabályok
A büntető törvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (Btk.) 
38. § (1) Büntetések b) a közérdekű munka, (3) Ha a bűncselekmény büntetési tételének felső határa három évi szabadságvesztésnél nem súlyosabb, akkor szabadságvesztés helyett közérdekű munka, pénzbüntetés, foglalkozástól eltiltás, járművezetéstől eltiltás vagy kiutasítás, illetőleg e büntetések közül több is kiszabható. (6) Nem szabható ki a) szabadságvesztés mellett közérdekű munka, b) kiutasítás mellett közérdekű munka vagy pénzbüntetés.
49. § (1) A közérdekű munkára ítélt köteles a részére - a bíróság ítéletében - meghatározott munkát végezni. Az elítélt személyi szabadsága egyébként nem korlátozható. (2) Közérdekű munkaként olyan munka végzése határozható meg, amelyet az elítélt - figyelemmel egészségi állapotára és képzettségére - előreláthatóan képes elvégezni. (3) A közérdekű munkát az elítélt - ha jogszabály másként nem rendelkezik - hetenként legalább egy napon, a heti pihenőnapon vagy a szabadidejében díjazás nélkül végzi. 4) A közérdekű munka tartamát órákban kell meghatározni, legkisebb mértéke negyvenkettő, legnagyobb mértéke háromszáz óra.
50. § (1) Ha az elítélt a munkakötelezettségének önként nem tesz eleget, a közérdekű munka, illetőleg ennek hátralévő része helyébe szabadságvesztés lép. Ezt a szabadságvesztést fogházban kell végrehajtani. (2) A közérdekű munka, illetőleg ennek hátralévő része helyébe lépő szabadságvesztést úgy kell megállapítani, hogy hat óra közérdekű munkának egy napi szabadságvesztés felel meg. Az átváltoztatás után fennmaradó közérdekű munkának egy napi szabadságvesztés felel meg. (3) A közérdekű munka helyébe lépő szabadságvesztés két hónapnál rövidebb is lehet.
67. § (2) A közérdekű munka, a pénzbüntetés és a kitiltás végrehajthatósága öt év elteltével évül el.
69. § Életfogytig tartó szabadságvesztés esetén a határozott ideig tartó szabadságvesztés és a közérdekű munka nem hajtható végre.
87. § (1) A büntetési tételnél enyhébb büntetés szabható ki, ha annak legkisebb mértéke a 83. § rendelkezéseire figyelemmel túl szigorú. (2) Az (1) bekezdés alapján, ha a büntetési tétel legkisebb mértéke e) egy évnél rövidebb tartamú szabadságvesztés, ehelyett büntetést a 38. § (3) bekezdése alapján lehet kiszabni.

Btk
102. § (1) A törvény erejénél fogva áll be a mentesítés a) közérdekű munka, pénzbüntetés, foglalkozástól eltiltás, járművezetéstől eltiltás és kiutasítás esetén - foglalkozástól eltiltás vagy járművezetéstől eltiltás esetén a foglalkozás vagy a járművezetés gyakorlásának joga kivételével - az ítélet jogerőre emelkedésének napján;
113. § Fiatalkorúval szemben közérdekű munkát akkor lehet kiszabni, ha az ítélet meghozatalakor a tizenhatodik életévét betöltötte.
114. § (1) Fiatalkorúra pénzbüntetést akkor lehet kiszabni, ha önálló keresete (jövedelme) vagy megfelelő vagyona van. (1a) Fiatalkorú esetén a pénzbüntetés legkisebb mértéke tizenöt, legnagyobb mértéke kétszázötven napi tétel, az egy napi tétel összegét legalább ötszáz, legfeljebb ötvenezer forintban kell meghatározni. (2) A pénzbüntetést behajthatatlansága esetén a) ha a 113. § rendelkezése lehetővé teszi, közérdekű munkára, vagy b) szabadságvesztésre kell átváltoztatni. (3) A behajthatatlan pénzbüntetés helyébe lépő közérdekű munkát úgy kell megállapítani, hogy egy napi tétel helyébe egy napi közérdekű munka lép. (4) Ha a fiatalkorú a munkakötelezettségének önként nem tesz eleget, a közérdekű munka, illetve ennek hátralevő része helyébe lépő szabadságvesztés megállapításakor e törvény 50. §-ának rendelkezéseit megfelelően alkalmazni kell.

1979. évi 11. törvényerejű rendelet a büntetések és az intézkedések végrehajtásáról (Bv. tvr.)
6/A. § (1) A büntetés-végrehajtási bíró a büntetés, illetve a kényszergyógykezelés végrehajtása érdekében lakcímfigyelést, illetve körözést rendelhet el, illetőleg elfogatóparancsot bocsáthat ki annak az ismeretlen helyen tartózkodó elítéltnek, illetőleg kényszergyógykezeltnek a felkutatása érdekében, aki d) a jogerősen kiszabott közérdekű munka, illetve szabadságvesztés büntetésének letöltését nem kezdte meg,
10. § (1) A büntetés-végrehajtási bíró az ügyész indítványára a közérdekű munka végrehajtására más munkahelyet jelölhet ki, ha a közérdekű munka a) a büntetés-végrehajtási bíró által meghatározott munkahelyen nem hajtható végre; b) végrehajtása a munkafegyelem biztosítása érdekében, illetőleg az elítélt személyi körülményeiben történt változás folytán más munkahelyen célszerű. (2) Az eljárást a kijelölt munkahely szerint illetékes büntetés-végrehajtási bíró folytatja le. Ennek során - a kijelölhető új munkahelyre vonatkozó pártfogó felügyelői jelentés hiányában - elrendeli a pártfogó felügyelői vélemény beszerzését, valamint meghallgatja a pártfogó felügyelőt, szükség esetén a kijelölt és a kijelölendő új munkahely képviselőjét is.
11. § (1) A 66. § (3) bekezdésében meghatározott ok fennállása esetén a büntetés-végrehajtási bíró megállapítja a közérdekű munka végrehajthatóságának megszűnését. (2) Az eljárást a közérdekű munka végrehajtására kijelölt munkahely, ha a kijelölésre még nem került sor, az elítélt lakóhelye, ennek hiányában tartózkodási helye szerint illetékes büntetés-végrehajtási bíró folytatja le. (3) A bűnügyi költséget az állam viseli.
11/A. § (1) A közérdekű munkának szabadságvesztésre való átváltoztatása iránt az ügyész a pártfogó felügyelő jelentése alapján tesz indítványt a büntetés-végrehajtási bírónak. (2) A büntetés-végrehajtási bíró illetékességére a 11. § (2) bekezdése az irányadó. (3) Ha a büntetés-végrehajtási bíró az indítványnak helyt ad, a közérdekű munka helyébe lépő szabadságvesztés tartamát a még le nem töltött munkanapok alapulvételével állapítja meg. Ha az átváltoztatásra nincs ok, a büntetés-végrehajtási bíró más munkahelyet jelölhet ki. (4) Az átváltoztatásról rendelkező végzés elleni fellebbezésnek halasztó hatálya van. (5) Az ügyész indítványának elutasítása esetén a bűnügyi költséget az állam viseli. (6) A büntetés-végrehajtási bíró a közérdekű munka helyébe lépő szabadságvesztés megkezdésére fontos okból halasztást engedélyezhet, határozathozatal előtt pártfogó felügyelői vélemény beszerzését rendelheti el. E végzés ellen nincs helye fellebbezésnek.
60. § (1) A közérdekű munka végrehajtásának helyéül az elítélt állandó lakóhelye - az elítélt kérelme alapján az ideiglenes lakóhelye - szerint illetékes törvényszéken működő büntetés-végrehajtási bíró intézményt vagy gazdálkodó szervet jelöl ki. A kijelölés előtt a büntetés-végrehajtási bíró pártfogó felügyelői vélemény beszerzését rendeli el. A munkahely kijelölésénél figyelembe kell venni az elítélt egészségi állapotát, szakképzettségét (szaktudását), a munkára való alkalmasságát és az elkövetett bűncselekmény jellegét. (2) A büntetés-végrehajtási bíró a 10. § (1) bekezdésében meghatározott feltétel fennállása esetén a pártfogó felügyelő javaslatára, illetőleg a kijelölt munkahely vagy az elítélt kérelmére új munkahelyet jelölhet ki. (3) Az állami foglalkoztatási szolgálat rendszeresen tájékoztatja a törvényszéket és a pártfogó felügyelői szolgálatot azokról a munkahelyekről, amelyek közérdekű munka végzésére elítéltek kijelölését igénylik.
61. § (1) A kijelölt munkahellyel a közérdekű munka tartamára nem létesül munkaviszony. (2) A közérdekű munka végrehajtása során a napi munkaidő legalább négy óra, legfeljebb nyolc óra.
62. § (1) A kijelölt munkahely köteles a) az elítéltet közérdekű munkával foglalkoztatni; b) az elítélt utazási költségét megtéríteni, ha a közérdekű munkát nem a lakóhelyén végzi; c) a pártfogó felügyelő által megküldött nyilvántartó lapot vezetni, és az elítélttel kapcsolatban kért felvilágosítást a pártfogó felügyelőnek megadni. (2) A munkahely haladéktalanul értesíti a pártfogó felügyelőt, ha az elítélt a) a büntetést megkezdte; b) a munkakötelezettségének nem tesz eleget; c) büntetésének végrehajtására más munkahely kijelölése indokolt; d) a büntetést kitöltötte.
63. § (1) A közérdekű munka végrehajtását a 60. § (1) bekezdésében meghatározott bíróság a pártfogó felügyelő útján ellenőrzi. (2) A pártfogó felügyelő ellenőrzi, hogy a) az elítélt a munkakötelezettségének eleget tesz-e; b) a munkahely eleget tesz-e a büntetés végrehajtásával összefüggő kötelezettségeinek.
64. § (1) Ha a munkahely arról értesíti a pártfogó felügyelőt, hogy az elítélt a munkakötelezettségének nem tesz eleget, az értesítést a pártfogó felügyelő által készített jelentéssel megküldi a főügyészségnek. (2) Az ügyész szükség esetén meghallgatja a pártfogó felügyelőt, pártfogó felügyelői véleményt szerez be, és ha a közérdekű munkának szabadságvesztésre való átváltoztatását a) indokoltnak tartja, az átváltoztatás iránt indítványt tesz a büntetés-végrehajtási bírónak; b) nem tartja indokoltnak, szükség esetén más munkahely kijelölésére tesz indítványt. 
65. § (1) A büntetést kiszabó bíróság a közérdekű munka végrehajtásának megkezdésére az elítélt kérelmére - indokolt esetben - egy alkalommal, legfeljebb három hónapi halasztást engedélyezhet. Kivételesen indokolt esetben három hónapot meghaladó vagy ismételt halasztás is engedélyezhető. (2) A büntetés-végrehajtási bíró a közérdekű munka végrehajtását indokolt esetben hivatalból vagy az elítélt kérelmére félbeszakíthatja, a döntése előtt meghallgathatja a pártfogó felügyelőt, és pártfogó felügyelői véleményt szerezhet be. A félbeszakítás tartama a közérdekű munka tartamába nem számít be, évente harminc napot nem haladhat meg. A büntetés-végrehajtási bírónak a közérdekű munka végrehajtásának félbeszakításával kapcsolatos végzése ellen nincs helye fellebbezésnek.
66. § (1) Ha az elítélt gyermekgondozási díjban, illetőleg gyermekgondozási segélyben részesül, a büntetést kiszabó bíróság a közérdekű munka végrehajtásának megkezdésére halasztást engedélyez; illetőleg a büntetés-végrehajtási bíró a közérdekű munka végrehajtását félbeszakítja; a halasztás vagy félbeszakítás időtartama egy év. (2) A büntetés végrehajtását haladéktalanul meg kell kezdeni, illetőleg folytatni kell, ha a gyermekgondozási díj, illetőleg a gyermekgondozási segély folyósítását egy év eltelte előtt megszüntetik. (3) A közérdekű munka, illetőleg a hátralevő része nem hajtható végre, ha az ítélet jogerőre emelkedése után az elítélt b) legalább egy évig gyermekgondozási díjban, illetőleg gyermekgondozási segélyben részesült; c) egészségi állapotában olyan tartós változás következett be, amely a közérdekű munka végrehajtását nem teszi lehetővé.
67. § (1) A közérdekű munka végrehajtása során az elítéltnek az általa okozott kárért való felelősségére, illetőleg az elítéltet ért kárért a munkahely felelősségére a munka törvénykönyvéről szóló törvény értelemszerűen irányadó. (2) Az elítélt anyagi felelőssége mértékét a hasonló munkakörben foglalkoztatott munkavállalók átlagkeresetének figyelembevételével kell megállapítani.
68. § (1) A pénzbüntetést a törvényszék gazdasági hivatala hajtja végre. (2) Az elítélt a pénzbüntetést legkésőbb a gazdasági hivatal felhívásának a kézbesítésétől számított tizenöt napon belül, ha pedig a bíróság halasztást, illetőleg részletfizetést engedélyezett, a bíróság által megállapított időpontig köteles megfizetni. (3) Ha az elítélt a pénzbüntetést a (2) bekezdésben meghatározott időpontig nem fizette meg, a gazdasági hivatal a) fiatalkorú elítélt esetén a pénzbüntetés behajtása iránt intézkedik, ennek eredménytelensége esetén az első fokon eljárt bíróságot megkeresi a pénzbüntetés közérdekű munkára vagy szabadságvesztésre átváltoztatása iránt,
69. § (1) A pénzbüntetés akkor is megfizethető, ha azt a bíróság már átváltoztatta szabadságvesztésre vagy közérdekű munkára. (2) Ha a pénzbüntetést a helyébe lépő szabadságvesztés vagy közérdekű munka végrehajtásának megkezdése előtt megfizetik, a szabadságvesztés vagy a közérdekű munka nem hajtható végre, ha pedig a szabadságvesztés vagy a közérdekű munka végrehajtása alatt fizetik meg, a befizetés azonosítását követően az elítéltet nyomban szabadon kell bocsátani, vagy a közérdekű munka végzése alól fel kell menteni. (3) Ha a pénzbüntetést a szabadságvesztésre vagy a közérdekű munkára való átváltoztatás után részben fizetik meg, a szabadságvesztésnek vagy a közérdekű munkának az a része hajtható végre, amely a meg nem fizetett pénzbüntetésnek felel meg.

A büntetőügyekben hozott határozatok végrehajtása során a bíróságokra és egyéb szervekre háruló feladatokról szóló 9/2002. (IV. 9.) IM rendelet 
Az ítélet jogerőre emelkedése esetén a tanács elnöke értesítőlapot állít ki, amelyet a kezelőiroda továbbít az elítélt lakóhelye (kérelme alapján a tartózkodási helye) szerint illetékes a bv. csoportnak.
53. § A közérdekű munkát kiszabó jogerős ítéletről kiállított értesítőlapon a bíróság feltünteti, hogy az eljárás során készült-e pártfogó felügyelői vélemény; ha nem készült, feltünteti az elítélt iskolai végzettségét, szakképzettségét, továbbá a munkaképességét érintő ismert egyéb adatokat is, valamint az elítélt arra irányuló kérelmét, hogy a büntetést a tartózkodási helyén hajtsák végre.
63. § (1) Az értesítőlap és a rendelkezésre álló egyéb iratok alapján a bv. bíró megvizsgálja, hogy nincs-e a közérdekű munka végrehajtását kizáró ok [Btk. 66. § és Bv. tvr. 66. § (3) bek. a)-c) pontja], illetőleg a beszámítás folytán az elítélt az előzetes fogva tartásban, illetőleg házi őrizetben töltött idővel nem töltötte-e ki a közérdekű munka tartamát, továbbá azt, hogy az alapügyben eljáró bíróság engedélyezett-e halasztást a közérdekű munka végrehajtására. (2) A bv. bíró a közérdekű munkára ítélésről szóló értesítőlapot és egyéb iratokat megküldi a bíróság székhelye szerint illetékes pártfogó felügyelői szolgálatnak azzal, hogy a közérdekű munka végrehajtására szolgáló munkahelyre vonatkozóan harminc napon belül készítsen pártfogó felügyelői véleményt, amelyhez csatolni kell a (4) bekezdésben írt feljegyzést és jegyzőkönyvet. (4) A pártfogó felügyelő a kiválasztott munkahellyel egyezteti, hogy mely időponttól, milyen közérdekű munkára van igénye, szándékáról a munkahelyet írásban nyilatkoztatja. A pártfogó felügyelő az elítéltet meghallgatja a tartózkodási helye, a munkahelye, az egészségi állapota és a szakképzettsége tekintetében. Az elítélt meghallgatásáról a pártfogó felügyelő jegyzőkönyvet készít, amely tartalmazza a személyes adatoknak a munkahelyhez történő továbbíthatóságára vonatkozó elítélti hozzájárulást is. Ha az elítélt önként nem hajlandó a büntetés letöltésére, a pártfogó felügyelő kezdeményezi a bv. ügyésznél a szabadságvesztésre történő átváltoztatást, erről tájékoztatja a bv. bírót. (5) A bv. bíró - ha meghallgatást tart - a pártfogó felügyelő javaslatától számított nyolc napon belül kitűzi a meghallgatást, és harminc napon belül kijelöli a közérdekű munka végrehajtására szolgáló munkahelyet. A meghallgatásra az elítéltet megidézi, és arról az ügyészt értesíti. (6) A bv. bíró a munkahely kijelöléséről szóló végzését megküldi az elítéltnek, az első fokon eljárt bíróságnak, az ügyésznek, és a pártfogó felügyelőnek. (7) Ha az elítélt kéri, hogy a munkahelyet a tartózkodási helyén jelöljék ki, és ez a bv. bíró illetékességi területén kívül van, a bv. bíró az ügy iratait átteszi az eljárásra illetékes bv. bíróhoz.
64. § (1) A bv. bíró a) felhívja az elítéltet, hogy a közérdekű munka végrehajtásának megkezdésére a munkahelyen mikor jelentkezzék, b) végzésében közli a közérdekű munkára ítélést, a munkahelynek megküldi a munkahely kijelöléséről szóló végzést, tájékoztatja a kiszabott közérdekű munka tartamáról, továbbá arról, hogy az elítélt mikor köteles a munkahelyen megjelenni, (2) A bv. előadó az iratokat a munkahely kijelöléséről szóló végzés jogerőre emelkedését követően átadja a pártfogó felügyelőnek. (4) Ha a közérdekű munka végrehajtására szóló felhívás az elítéltnek azért nem volt kézbesíthető, mert a kézbesítő jelentése szerint az elítélt a felhívást a kézbesítés kétszeri megkísérlése után sem vette át, illetőleg a megjelölt címen ismeretlen, vagy onnan ismeretlen helyre távozott, a Be. 590. §-ának (3) bekezdése és a Bv. tvr. 6/A. §-a (1) bekezdésének d) pontja alapján a bv. bíró intézkedik az elítélt tartózkodási helyének felkutatása iránt, ennek során az elítélt tartózkodási helyének megállapítása érdekében lakcímfigyelést rendelhet el. Ennek eredménytelensége esetén, továbbá ha megállapítható, hogy az elítélt a közérdekű munka végrehajtásának meghiúsítása céljából megszökött, elrejtőzött, a bv. bíró az elítélt körözését elfogató parancs kibocsátásával elrendeli. A pártfogó felügyelő javasolhatja a lakcímfigyelés, a körözés, illetőleg az elfogatóparancs visszavonását, ha ezen intézkedések megszüntetésének okát észleli. (5) Közérdekű munka esetén, ha az elítélt a büntetést letöltötte, vagy annak végrehajthatósága megszűnt, a bv. bíró az ügyet aláírásával lezárja.
67. § Ha a büntetések és intézkedések végrehajtása során a pártfogó felügyelői szolgálatra háruló feladatokról szóló külön jogszabály rendelkezése szerint a közérdekű munka végrehajtásának félbeszakítására kerülhet sor, a bv. bíró, ha az elítéltet más ügyben végrehajtandó szabadságvesztésre ítélték, a közérdekű munka végrehajtását a szabadságvesztés végrehajtásának befejezéséig, ha az elítélt gyermekgondozási díjban vagy gyermekgondozási segélyben részesül, a Bv. tvr. 66. §-ának (1) bekezdésében meghatározott ideig félbeszakítja.
68. § (1) Ha a bv. bíró a közérdekű munka végrehajtását félbeszakította, erről értesíti a munkahelyet, az elítéltet és azt a pártfogó felügyelői szolgálatot, amely a közérdekű munka végrehajtását ellenőrzi. (3) A bv. bíró felhívja az értesítetteket arra, hogy haladéktalanul közöljék a bv. csoporttal, ha a gyermekgondozási díj, illetőleg gyermekgondozási segély folyósítását egy év eltelte előtt beszüntetik. 
69. § (1) A közérdekű munka végrehajtására új munkahely kijelöléséről a bv. bíró az ügyész indítványára, a pártfogó felügyelői vélemény alapján, illetőleg a kijelölt munkahely vagy az elítélt kérelmére, a szükséges bizonyítás lefolytatása után határoz. (2) Az új munkahely kijelölése kérdésében a pártfogó felügyelő akkor is pártfogó felügyelői véleményt készít, ha az új munkahely kijelölését a munkahely vagy az elítélt kéri, és beszerzi a bv. bíró döntéséhez szükséges bizonyítékokat. (3) Ha a bv. bíró a közérdekű munka végrehajtására más munkahelyet jelöl ki, a végzést megküldi az eredetileg kijelölt munkahelynek. A továbbiakban a bv. csoport a 64. § értelemszerű alkalmazásával jár el. (4) Ha az új munkahely kijelölése folytán a közérdekű munka végrehajtásának ellenőrzésére más pártfogó felügyelői szolgálat az illetékes, a pártfogó felügyelő a közérdekű munka végrehajtásának - külön jogszabály szerinti - ellenőrzésére az ügy iratait annak a pártfogó felügyelői szolgálatnak küldi meg, amelynek az illetékességi területén az új munkahely működik.
71. § (1) A bv. bíró a közérdekű munkának szabadságvesztésre való átváltoztatása iránti ügyészi indítvány alapján kitűzi a meghallgatás időpontját. (2) A meghallgatás előkészítése során a bv. bíró gondoskodik arról, hogy a döntéshez szükséges iratok a meghallgatáson a rendelkezésére álljanak. (3) A bv. bíró a meghallgatás alapján a) az ügyész indítványának helyt ad, és megállapítja a közérdekű munka, illetve az annak hátralevő része helyébe lépő szabadságvesztés tartamát (Btk. 50. §, 114. §), b) az átváltoztatásra irányuló indítványt elutasítja, c) ha az ügyész az indítványát visszavonja, az eljárást megszünteti, d) indokolt esetben - ha szabadságvesztésre átváltoztatásra nincs ok - más munkahelyet jelöl ki. (4) A bv. bíró, illetőleg a másodfokú bíróság tanácsának elnöke a közérdekű munka helyébe lépő szabadságvesztésről kiállított értesítőlapon feltünteti, hogy milyen tételszám alatt előírt közérdekű munkát változtatott át szabadságvesztésre. Az értesítőlapot a bv. intézetnek a fogva lévő elítélt esetén a végzés jogerőre emelkedésekor haladéktalanul, szabadlábon lévő elítélt esetén pedig akkor kell megküldeni, ha a bv. intézet az elítélt befogadásáról értesíti a bv. csoportot. (5) A bv. bíró a jogerős átváltoztató végzés két kiadmányát megküldi annak a pártfogó felügyelői szolgálatnak, amely a közérdekű munka végrehajtását ellenőrizte. (6) A pártfogó felügyelő a bv. bíró által átadott végzéskiadmány alapján értesíti a munkahelyet a közérdekű munka hátralevő részének szabadságvesztésre való átváltoztatásáról.
71/A. § Pénzbüntetésnek közérdekű munkára átváltoztatása esetén a közérdekű munka végrehajtására vonatkozó rendelkezéseket a következő eltérésekkel kell alkalmazni: a) a bv. bíró a pénzbüntetést helyettesítő közérdekű munkáról kiállított értesítőlappal együtt az átváltoztató végzést megküldi a pártfogó felügyelői szolgálatnak, b) ha a közérdekű munka megkezdése előtt a BGH arról értesíti a bv. csoportot, hogy az elítélt a pénzbüntetést részben megfizette, a bv. bíró a közérdekű munkáról kiállított értesítőlapra - a részbeni megfizetésre tekintettel - vezet bírói rendelvényt.
72. § (1) A pártfogó felügyelő az iratokat a közérdekű munka végrehajthatósága megszűnésének megállapítása végett bemutatja a bv. bírónak, ha a) a munkahely arról értesíti, hogy az elítélt egészségi állapotában olyan tartós változás következett be, amely a közérdekű munka végrehajtását nem teszi lehetővé, vagy erről hivatalból tudomást szerez, c) arról értesül, hogy az elítélt legalább egy évi időre gyermekgondozási díjban, illetve segélyben részesül. (2) A pártfogó felügyelő beszerzi a határozat meghozatalához szükséges iratokat. (3) Ha a bv. bíró a Bv. tvr. 66. §-ának (3) bekezdésében meghatározott ok fennállása esetén a közérdekű munka végrehajthatóságának megszűnését végzésben megállapítja, határozatát megküldi az első fokon eljárt bíróságnak, az ügyésznek, a pártfogó felügyelőnek, a munkahelynek és a Közigazgatási és Elektronikus Közszolgáltatások Központi Hivatalának (a továbbiakban: KEKKH).
79. § (1) Ha a fiatalkorú elítélt a pénzbüntetést a felhívásban megjelölt határidőben nem fizette meg, halasztás vagy részletfizetés engedélyezése esetén a befizetésre meghatározott határnapot, illetőleg részlet befizetését elmulasztotta, a BGH a pénzbüntetés, illetőleg a pénzbüntetésből meg nem fizetett összeg behajtása végett - az eddigi befizetés adatainak közlése és az egységes értesítőlap hiteles másolata két példányának egyidejű megküldése mellett - a törvényszéki bírósági végrehajtói irodát keresi meg. Az egységes értesítőlap eredeti példányát a BGH iratainál kell elhelyezni. (2) Ha a fiatalkorú által meg nem fizetett pénzbüntetés behajtására irányuló eljárás eredménytelen maradt, a BGH az elsőfokú bíróságot megkeresi a pénzbüntetés, illetve a pénzbüntetés meg nem fizetett vagy be nem hajtható részének - ha annak feltételei fennállnak - közérdekű munkára vagy szabadságvesztésre átváltoztatása iránt. (3) A pénzbüntetésnek a (2) bekezdésben, illetve a 78. § (3) bekezdésében írt megkeresést követő teljes vagy részbeni megfizetéséről a BGH az elsőfokú bíróságot értesíti, feltéve, hogy a közérdekű munkára vagy a szabadságvesztésre átváltoztató végzés kiadmányát a bíróságtól még nem kapta meg. Ellenkező esetben a BGH a 80. § (1) bekezdése szerint jár el. A 78. § (2) bekezdése ebben az esetben is irányadó.
80. § (1) Ha a BGH azt követően értesül a pénzbüntetés teljes vagy részbeni megfizetéséről, hogy a bíróságtól az átváltoztató végzés kiadmányát megkapta, a befizetésről haladéktalanul értesíti a bv. csoportot. (2) Ha a pénzbüntetés megfizetése vagy részbeni megfizetése az elítéltnek a bv. intézetbe való beutalása, illetve a pénzbüntetés helyébe lépő közérdekű munka vagy szabadságvesztés végrehajtása alatt történt, a pártfogó felügyelő, a bv. csoport, illetve a bv. intézet a nála bemutatott befizetést tanúsító szelvényt az erről kiadott igazolás ellenében átveszi, és - a pártfogó felügyelő, illetve a bv. intézet a bv. csoport útján - haladéktalanul megküldi a BGH-nak. A BGH a befizetés azonosítását követően haladéktalanul értesíti a bv. csoportot vagy a terheltet fogva tartó bv. intézetet a terhelt szabadítása végett, a bv. csoport egyidejű értesítése mellett. (4) Ha a pénzbüntetés helyébe lépő közérdekű munka vagy szabadságvesztés végrehajtása alatt - a bv. csoportnak az elvégzett közérdekű munka óráinak vagy a szabadságvesztésben töltött napok számáról küldött tájékoztatása alapján - a pénzbüntetést egészben vagy részben megfizették, ennek figyelembevételével a pénzbüntetésből kifizetettnek tekintendő összeget a BGH visszafizeti.

A Pártfogó Felügyelői Szolgálat tevékenységéről, valamint ehhez kapcsolódóan egyes igazságügy-miniszteri rendeletek módosításáról szóló 17/2003. (VI. 24.) IM rendelet 
7. § Ha az ügyész a közérdekű munka büntetés alkalmazására vonatkozó indítványa, a bíróság az ilyen büntetés alkalmazása, illetve a büntetés-végrehajtási bíró a közérdekű munka helyszínének (új helyszínének) kijelölése előtt pártfogó felügyelői vélemény beszerzését rendeli el, a pártfogó felügyelő a szakmai ténymegállapítások körében a terhelt adottságainak, elsősorban egészségi állapotának, szakképzettségének (szaktudásának) megfelelő munkalehetőségeket és a terhelt munkáltatását vállaló intézményt (intézményeket) vagy gazdálkodó szervet (szerveket) mutatja be. Ennek során a pártfogó felügyelő bemutatja a terhelt munkára való alkalmasságát, és olyan munkalehetőségre tesz javaslatot, amely alkalmas arra, hogy a társadalommal szembeni jóvátételt megvalósítsa.
Fiatalkorú:
8. § (1) Ha a nyomozó hatóság, az ügyész vagy a bíróság környezettanulmány beszerzését rendeli el, azt a terhelt lakóhelye (tartózkodási helye) szerint illetékes fővárosi, megyei igazságügyi szolgálat pártfogó felügyelője készíti el. (2) A környezettanulmányban a pártfogó felügyelő a terhelt életviszonyaira és életvitelére meghatározó módon jellemző tényeket és körülményeket - így különösen az 5. § (1) bekezdésében felsoroltakat - írja le. (3) Ha a terhelt lakóhelyének (tartózkodási helyének) megtekintése akadályba ütközik, illetve a környezettanulmány elkészítéséhez meghallgatandó személy az együttműködést megtagadja, a környezettanulmányban erre is ki kell térni. A környezettanulmány elkészítésének esetleges egyéb módszereit a környezettanulmányban le kell írni.
9. § (1) Fiatalkorú ügyében a környezettanulmány és a pártfogó felügyelői vélemény elkészítésekor a fiatalkorúval együtt élő szülőt, ennek hiányában a gyámot, illetve a gondozót is meg kell hallgatni. (2) A környezettanulmány és a pártfogó felügyelői vélemény elkészítéséhez a pártfogó felügyelő szükség szerint tájékozódik a fiatalkorú a) családjánál, törvényes képviselőjénél, b) lakóhelye szerint illetékes gyermekjóléti szolgálatnál, a területi gyermekvédelmi szakszolgálatnál a fiatalkorú jelenlegi, esetleges korábbi gondozásának, gyermekvédelmi gondoskodásban részesítésének tapasztalatairól.
10. § (1) A büntetés-végrehajtási bíró a közérdekű munkára ítélésről szóló értesítőlapot és egyéb iratokat azzal küldi meg a közérdekű munka végrehajtásának helye szerint illetékes fővárosi, megyei igazságügyi szolgálatnak, hogy a kijelölt pártfogó felügyelő a közérdekű munka végrehajtására szolgáló munkahely kijelölése előtti pártfogó felügyelői véleményt harminc napon belül készítse el. (2) A pártfogó felügyelő az (1) bekezdés szerinti pártfogó felügyelői véleményhez csatolja a munkahely nyilatkozatát, valamint az elítéltnek a személyes adatai továbbításához szükséges hozzájáruló nyilatkozatát. (3) Ha a munkahely harminc napon belül nem küld értesítést a közérdekű munka végrehajtásának megkezdéséről, ennek okáról a pártfogó felügyelő tájékozódik.
11. § (1) A pártfogó felügyelő az iratborítón feljegyzi: a) a bíróság ügydöntő határozata és a büntetés-végrehajtási bíró határozata adatait, b) a közérdekű munka megkezdésének és befejezésének napját. (2) A pártfogó felügyelő az elítéltről nyilvántartó lapot állít ki, és azt megküldi a munkahelynek. (3) A pártfogó felügyelő a nyilvántartó lapra feljegyzi: a) az elítélt természetes személyazonosító adatait, lakcímét és tartózkodási helyét, b) a büntetés-végrehajtási bíró által kijelölt munkahelyet, c) a büntetésre vonatkozó adatokat. (5) Ha a büntetés-végrehajtási bíró a közérdekű munka végrehajtását félbeszakította, a pártfogó felügyelő az erre vonatkozó adatokat az iratborítón feljegyzi. (6) A pártfogó felügyelő intézkedést kezdeményez az ügyésznél, ha a közérdekű munka végrehajtása során a végrehajtást gátló körülményeket, gyakorlatot vagy jogszabálysértést észlel. (7) A pártfogó felügyelő a közérdekű munka végrehajtásának befejezéséről értesíti az első fokon eljárt bíróságot, az ügyészt és a büntetés-végrehajtási bírót.
12. § (1) Ha az elítélt a jogerősen kiszabott közérdekű munka büntetésének letöltését azért nem kezdte meg, illetve a közérdekű munka végrehajtására szóló felhívás a részére azért nem volt kézbesíthető, mert a kézbesítő jelentése szerint az elítélt a felhívást a kézbesítés kétszeri megkísérlése után sem vette át, illetőleg a megjelölt címen ismeretlen, vagy onnan ismeretlen helyre távozott, a pártfogó felügyelő e körülményt jelzi az illetékes büntetés-végrehajtási bírónak. (2) Ha az elfogatóparancs kiadásának megszűnési okát a pártfogó felügyelő észleli, indítványozza a büntetés-végrehajtási bírónál az elfogatóparancs visszavonását.
13. § (2) A közérdekű munka végrehajtásának ellenőrzésében, a közérdekű munkával kapcsolatos pártfogói felügyelői vélemény, környezettanulmány és jelentés előkészítésében a pártfogó felügyelő irányítása mellett a pártfogó felügyelői asszisztens közreműködhet.
14. § (1) A pártfogó felügyelő a munkahelyen a közérdekű munka végrehajtásának megkezdésétől számított harminc napon belül, azt követően szükség szerint helyszíni ellenőrzést tart. (2) A helyszíni ellenőrzés során a pártfogó felügyelő különösen a következőket vizsgálja: a) a munkahely eleget tesz-e a közérdekű munka végrehajtása során reá háruló feladatoknak, pontosan vezeti-e a nyilvántartó lapot, b) a közérdekű munka végrehajtása megkezdésének tényleges időpontját, c) az elítélt valamennyi olyan napon dolgozott-e, amelyet munkában töltött időnek jelöltek meg, d) az elítéltet nem részesítették-e olyan munkaidő-kedvezményben, amely nem illeti meg, e) a munkahely biztosítja-e az elítéltet megillető jogokat. (3) A pártfogó felügyelő a helyszíni ellenőrzés során az elítéltet lehetőség szerint személyesen is meghallgatja. (4) Az ellenőrzésről a pártfogó felügyelő két példányban jegyzőkönyvet készít, amelyben az észlelt hibák megszüntetésére határidőt jelöl meg; a jegyzőkönyv egy példányát a munkahelynek adja át. (5) A pártfogó felügyelő ellenőrzi, hogy a megjelölt határidőre az észlelt hibákat megszüntették-e. Ha ezeket nem szüntették meg, erről értesíti az ügyészt.
15. § (1) A közérdekű munka végrehajtására új munkahely kijelölésének indítványozását a pártfogó felügyelő is javasolhatja az ügyésznek. (2) A közérdekű munka szabadságvesztésre történő átváltoztatása iránt a pártfogó felügyelő az ügyésznek tesz jelentést. (3) A közérdekű munka végrehajthatósága megszűnésének megállapítását a büntetés-végrehajtási bírónak a pártfogó felügyelő javasolhatja.
16. § (1) A pártfogó felügyelő az ügy iratait megküldi a büntetés-végrehajtási bírónak, ha az elítélt a) a közérdekű munka végrehajtásának félbeszakítását kéri, b) gyermekgondozási segélyben vagy gyermekgondozási díjban részesül, illetőleg  d) az elítéltet más ügyben végrehajtandó szabadságvesztésre ítélték. (2) A pártfogó felügyelő beszerzi az elbíráláshoz szükséges iratokat, és az (1) bekezdés a) pontja esetében véleményt nyilvánít.
17. § (1) Az új munkahely kijelölése kérdésében a büntetés-végrehajtási bíró rendelkezése alapján a pártfogó felügyelő akkor is pártfogó felügyelői véleményt készít, ha az új munkahely kijelölését a munkahely vagy az elítélt kéri. (2) Ha az új munkahely kijelölése folytán a közérdekű munka végrehajtásának ellenőrzésére más fővárosi, megyei igazságügyi szolgálat illetékes, az ügy iratait a 10. §-ban foglaltak teljesítésére és a közérdekű munka végrehajtásának ellenőrzésére az addig eljáró fővárosi, megyei igazságügyi szolgálat ahhoz a fővárosi, megyei igazságügyi szolgálathoz teszi át, amelynek illetékességi területén az új munkahely működik.
18. § (1) Ha a munkahely arról értesíti a pártfogó felügyelőt, illetve a pártfogó felügyelő azt észleli, hogy az elítélt a munkakötelezettségének nem tesz eleget, e körülményt a pártfogó felügyelő jelzi az illetékes megyei főügyészségnek. Ennek során a feltárt adatok és körülmények alapján jelentést, erre vonatkozó kirendelés esetén pártfogó felügyelői véleményt készít, továbbá beszerzi a szükséges iratokat. (2) A pártfogó felügyelő az összefoglaló jelentését megküldi az illetékes megyei főügyészségnek [Bvtvr. 11/A. § (1) bekezdés], a jelentéséhez csatolja a szükséges iratokat, és az átváltoztatás kezdeményezéséről a munkahelyet értesíti.
19. § (1) A pártfogó felügyelő az iratokat a közérdekű munka végrehajthatósága megszűnésének megállapítása végett megküldi a büntetés-végrehajtási bírónak, ha a) a munkahely arról értesíti, hogy az elítélt egészségi állapotában olyan tartós változás következett be, amely a közérdekű munka végrehajtását nem teszi lehetővé, vagy erről hivatalból tudomást szerez, b) a hadkiegészítő parancsnokság arról értesíti, hogy a sorkatonai szolgálatra bevonult elítélt a katonai szolgálatot teljesítette, c) arról értesül, hogy az elítélt legalább egyévi időre gyermekgondozási segélyben, illetve gyermekgondozási díjban részesül. (2) A pártfogó felügyelő beszerzi a határozat meghozatalához szükséges iratokat.

A munkavédelemről szóló 1993. évi XCIII. törvény
Szervezett munkavégzésnek minősül a büntetés-végrehajtási jogviszonyban végzett munka

A munkaköri, szakmai, illetve személyi higiénés alkalmasság orvosi vizsgálatáról és véleményezéséről szóló 33/1998. (VI.24.) NM rendelet 
2. § (1) E rendelet hatálya - (2) bekezdésben foglalt kivétellel – kiterjed a) a munkaköri alkalmasság orvosi vizsgálata és véleményezése tekintetében aa) a c) pont szerinti munkáltató kivételével minden munkáltatóra, amely a munkavédelemről szóló 1993. évi XCIII. törvény 87. § 9. pontja szerinti szervezett munkavégzés (a továbbiakban: szervezett munkavégzés) keretében munkavállalót foglalkoztat c) a foglalkoztathatóság szakvéleményezése tekintetében a munkaügyi központra, valamint a munkaügyi kirendeltségre és a megváltozott munkaképességű álláskeresőre, a közfoglalkoztatható személyre és a közfoglalkoztatottra (a továbbiakban: közfoglalkoztatott), a közfoglalkoztatást felajánlóra, továbbá az egyszerűsített foglalkoztatás körébe tartozó idénymunkára vagy alkalmi munkára munkaviszonyt létesítő munkáltatóra és elhelyezkedni kívánó személyre;
3. § (1) Az alkalmasság véleményezése: a) a munkaköri alkalmasság esetében a munkáltató által megjelölt munkakörre, b) a szakmai alkalmasság esetében az adott szakmára, illetve szakmai jellegű képzésre; az álláskereső esetében szakmai jellegű képzésre, átképzésre, az adott személy számára ellátható foglalkozási csoportokra vagy szakmák megjelölésére, c) a személyi higiénés alkalmasság esetében a járványügyi szempontból kiemelt jelentőségű munkaterületen folytatott tevékenységre történik.

Melléklet 2: Lábjegyzet
1 Kerezsi Klára: A közösségben végrehajtott büntetések; a helyreállító igazságszolgáltatás. (In : Kriminológia-szakkriminológia, Complex, Bp. 2006.)
2 2. számú melléklet. Forrás: Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal
3 Gombik Gergely: A közérdekű munka büntetés végrehajtási gyakorlatának elemzése. Kézirat, 2008. A kutatás során 300, 2005-ben befejezett közérdekű munka büntetés végrehajtását vizsgálták az Igazságügyi Hivatal szakemberei. 
4 Miskolci Városgazda Nonprofit Kft., Szimbiózis Alapítvány, Miskolci Állatsegítő Alapítvány és Kistokaj Község Önkormányzata
5 Misina Természet- és Állatvédő Egyesület, Kertvárosiak az Élhető Kertvárosért Egyesület, Gerillart Kulturális Közhasznú Egyesület 
6 Gombik Gergely: A közérdekű munka büntetés (A kriminálpolitika és a társadalmi bűnmegelőzés kézikönyve –2009)
7 Európa Tanács R. (92)16. sz. ajánlás a közösségi szankciók és intézkedések európai szabályairól, az R. (96) 8. sz. ajánlás az európai kriminálpolitikáról a változás idején, az R. (99)20. sz. ajánlás a börtönök túlzsúfoltságáról és a börtönnépesség inflációjáról, az R. (99)19. sz. ajánlás a mediációról büntető ügyekben.
8 ET (COE) R (2000) 22. számú ajánlás a közösségi büntetések és intézkedések európai szabályainak fejlesztéséről 
9 Lsd. Bv. Tvr 62. § (1) b.)
10 A térítési díj ellenében igénybe vehető egyes egészségügyi szolgáltatások térítési díjáról szóló 284/1997. (XII. 23.) Korm. rendelet 2. számú melléklete szerint a foglalkoztathatósági térítési díj 3000 Ft.

Melléklet 3: (forrás: Közigazgatási és Igazságügyi Hivatal, Pártfogó Felügyelői Szolgálat)