Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának
Jelentése
Az AJB-2031/2011 számú ügyben

Előadó: dr. Bassola Eszter 
dr. Lux Ágnes
dr. Tóth László
Az eljárás megindulása
A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvt.) 11. § (2) bekezdése szerint a gyermekek alkotmányos jogainak védelmét az országgyűlési biztos a maga sajátos eszközeivel segíti, feladata, hogy a gyermek alkotmányos jogait érintő – tudomására jutott – visszaéléseket kivizsgálja és orvoslásuk érdekében általános vagy egyedi intézkedéseket kezdeményezzen. E gyermekjogi szakombudsmani teendőket hivatali időm alatt, speciális gyermekjogi projekt keretében látom el.
2011-ben a gyermekek legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogának érvényesülését állítottam a gyermekjogi projekt vizsgálatainak középpontjába, amelynek keretében egyebek mellett vizsgáltam a gyermekek – különösképpen fokozott sebezhetőségük okán, a gyermekvédelmi szakellátásban nevelkedő gyermekek – ellen elkövetett szexuális bántalmazás problémakörét az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) 16. § (2) bekezdésében kapott felhatalmazásom alapján.
A vizsgálat során megkerestem Budapest Főváros Önkormányzatának Területi Gyermekvédelmi Szakszolgálatának Gyermekotthonát és Alföldi utcai Befogadó Otthonát, Budapest Főváros Önkormányzatának Templom utcai Gyermekotthonát, Szlávy utcai Gyermekotthonát, Aga utcai Gyermekotthonát, József Attila Gyermekotthonát, Kornis Klára Gyermekotthonát, az Alsózsolcai Gyermekotthont, Pécs Megyei Jogú Város által fenntartott Pécsi Gyermekotthont és Gyermekek Átmeneti Otthonát, Győr-Moson-Sopron Megye Önkormányzatának Gyermekvédelmi Központját, Diószeghy Sámuel utcai Általános Iskola Egységes, Gyógypedagógiai Módszertani Intézmény, Diákotthont és Gyermekotthonát, Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Önkormányzat Szociális-és Gyermekvédelmi Központját, Doborjáni Ferenc Nevelési-Oktatási Központját, Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Gyermekvédő Intézetet és Gyermekotthonát (Szolnok), Kádas György Általános Iskola, Szakiskola, Egységes Gyógypedagógiai Módszertani Intézményt, Diákotthont és Gyermekotthont, valamint a Nemzeti Erőforrás Minisztériumot vezető minisztert, a Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálatának főigazgatóját, az Országos Gyermekegészségügyi Intézet főigazgatóját, Budapest Főváros Önkormányzatának Területi Gyermekvédelmi Szakszolgálatának igazgatóját, a Házi Gyermekorvosok Országos Egyesületének elnökét, a Család, Gyermek, Ifjúság Kiemelten Közhasznú Egyesület elnökét, az ESZTER Alapítvány elnökét, a Magyar Védőnők Egyesületének elnökét, a Semmelweis Egyetem I. Gyermekgyógyászati Klinikájának osztályvezetőjét, valamint az országos rendőrfőkapitányt és a legfőbb ügyészt, továbbá tájékoztatást kértem a Gyermekjogi Ombudsmanok Európai Hálózatától is.

„A munkának addig kell folytatódnia, míg el nem érjük, hogy egyetlen gyermek sem szenvedi el a szexuális erőszak szörnyű traumáját és komolyan kell vennünk, hogy ígéreteinket cselekvéssé változtassuk. Az Erőszak tanulmány előkészítése során a világ minden táján sok gyermekkel beszéltem. Egyértelmű, hogy belefáradtak az üres szavakba és nyilatkozatokba. 
A gyermekek tovább már nem várhatnak.”
Paulo Sérgio Pinheiro
Független szakértő 
Az ENSZ főtitkára megbízásából készült, 
Gyermekekkel szembeni erőszakkal kapcsolatos tanulmány írója

A megállapított tényállás
I. A gyermekek sérelmére elkövetett szexuális bántalmazás tipológiája
A bántalmazás különböző formái közül sokak szerint a legnehezebben tárgyalható és kezelhető a szexuális abúzus kérdésköre. Nyilvánvalóan nehézséget okoz az emberek többségének – így a gyermekekkel foglalkozó szakembereknek is – hogy beszéljenek e problémáról. Mindemellett, elfogadhatatlan, hogy a szakemberek egyöntetű álláspontja szerint még mindig nem sikerült olyan elfogadó környezetet és közállapotot teremteni, amelyben a gyermekek pszichoszexuális fejlődési szükségleteinek megfelelően mindazokat az ismereteket és készségeket elsajátíthatnák, amelyek egyrészt megvédenék őket egy esetleges szexuális bántalmazástól és/vagy annak titokban maradásától, másrészt biztosítanák, hogy a gyermekek felnőve kiegyensúlyozott módon, egészséges, ép testtudattal, fizikai integritásuk ismeretében foglalkozzanak saját szexualitásukkal.
A szexuális bántalmazás olyan cselekmény, amely ritkán kap nyilvánosságot, gyermekekkel szemben pedig – éppen azok védtelensége, gyenge érdekérvényesítő képessége, és az ezekből következő kiszolgáltatottsága miatt – különösen magas a látencia (a szexuális bántalmazásnál egyébként is magas a rejtve maradás az áldozat bűntudata, szégyene, önvádja és környezet reakciójától való félelem miatt). 
A WHO által megfogalmazott definíció szerint „szexuális bántalmazás körébe tartozik minden olyan cselekmény, amelynek során valamely szexuális aktivitásba bevonnak egy gyermeket, ha a gyermek életkoránál, fejlettségénél fogva nem tekinthető felkészültnek, érettnek erre, illetve ha ez a magatartás ellenkezik az adott ország törvényeivel, az elfogadott társadalmi normákkal. A szexuális visszaélés megvalósulhat gyermek és felnőtt, gyermek és gyermek között, ha a gyermek kora és fejlettsége alapján feltételezhetően bizalmi vagy hatalmi viszonyban van a bántalmazottal, és e cselekmény az elkövető igényeinek kielégítésére irányul”.
Fontosnak tartom ismételten megjegyezni, hogy a Gyermek jogairól szóló ENSZ Egyezmény értelmében gyermeknek minősül minden 18 év alatti személy.
A becslések szerint Európában az emberek 10-20 százaléka éli át a szexuális abúzus valamilyen formáját gyermekkorában, amely előfordulásának gyakorisága természetesen nagy eltéréseket mutat az egyes országokban. 
E jelentésemnek nem témája az egyébként hasonlóan fontos családon belüli erőszak kérdése, vizsgálatom elsősorban a szakellátásban nevelkedő gyermekek ellen elkövetett szexuális erőszakra koncentrál. Kiemelem, hogy tudomásom szerint utoljára 1999-ben Kovács Eszter készített átfogó jelleggel tanulmányt e kérdésben, amikor 20 Területi Gyermekvédelmi Szakszolgálatnál végzett kérdőíves felmérést azt körüljárva, hogy a gyermekvédelmi szakellátásban dolgozó szakemberek tudnak-e a gyermekeket ért szexuális bántalmazásról, és ha igen, mit tesznek annak érdekében, hogy segítsék őket a trauma feldolgozásában. A kérdőívet visszaküldő szakszolgálatok mindegyike beszámolt olyan gyermekről, aki szexuális visszaélés áldozata lett (összesen 138 szexuálisan bántalmazott gyermekről érkezett jelentés; akik 82%-a lány volt). A szexuális erőszak leggyakoribb formája a gyermek nemi szervének érintése, simogatása (35%), ezt követte a gyermekkel történő közösülés (22%), és a gyermek orális szexre kényszerítése (15%) volt.1
Ehelyütt nem részletezem a szexuális bántalmazás fajtáit, csak megemlítem annak büntetőjogi relevanciájú eseteit a magyar jogrendszerben, amelyet szankcionál a Büntetőtörvénykönyvről szóló 1978. évi IV. törvény (Btk.), hangsúlyozva azt a tételt, hogy a gyermekek védelmének rendszere akkor működik jól, ha a büntetőjognak csak kivételes esetben van szerepe. A Btk bünteti a következőket: erőszakos közösülés (197. §), a szemérem elleni erőszak (198. §), megrontás (201. §), melyek esetében minősítő tényező a fiatal-illetve gyermekkor; valamint annak esete, ha a sértett az elkövető nevelése, gondozása, felügyelete alatt áll. A Btk. bünteti a vérfertőzés tényállását (203. §), valamint a tiltott, pornográf felvétellel való visszaélés (204. §) cselekményét is.
A szakirodalom szerint2 a szexuális visszaélések gyakran öltik magukra a gyermek együttműködésének látszatát. A gyermek azonban nem szexuális tevékenységben kívánna részt venni – még akkor sem, ha a gyermeki közeledés, érzékiség emlékeztethet arra, amit a felnőtt szexuális vonzalomnak ismer –, hanem a vele szemben visszaélő, a gyermeket félreértelmező felnőtt testi, érzelmi szeretetére vágyik, összhangot keresve a biztonságot nyújtó felnőttel. A felnőtt által félreértelmezett gesztusokkal a gyermek feltétlen szeretetét és ragaszkodását adja tudtul, melyet a felnőtt szexuális vágyainak, erotikus jelrendszerének megfelelően értelmez. Ennek a gyermeki ártatlanságnak, tisztaságnak, a felnőttel szemben tanúsított bizalomnak a megsértése, félreértelmezése a gyermekkel szembeni szexuális visszaélés. A felnőtt valamely (hatalmi, tudásbeli, helyzeti) előnyét kihasználva visszaél a gyermek bizalmával, szeretetigényét egyoldalú szexuális vágyainak kielégítésére használja. A gyermekkel szembeni szexuális visszaélés nem veszi figyelembe a gyermek vágyait, vagy azokat félreértelmezve használja fel, megkérdőjelezve ezáltal a gyermek saját énjét, megalázva őt emberi méltóságában, kétségbe vonva a gyermek érzelmi és testi – szexuális szabadságát.
Röviden kitérek arra, hogy a szakirodalom megkülönbözteti az szexuális bántalmazás áldozatainak sérülései szempontjából elsődleges (primer) és másodlagos (szekunder) sérüléseket.3 Az elsődleges sérülések magából a szexuális bűncselekmény elkövetéséből erednek, míg a másodlagos károsodást a szexuális bűncselekményre való informális illetve formális reakciók hiánya vagy elhibázottsága váltja ki.
Elsődleges pszichés és szociális sérülés lehet (1) az ún. traumatikus szexualizáció, melynek során a gyermek nemisége a normálistól eltérően, az emberi kapcsolatok tekintetében diszfunkcionálisan fejlődik (szexuális zavarok, promiszkuitás, szexualitástól való félelem; alacsony önértékelés); (2) a megbélyegzettség (stigmatizáció) érzése, amikor a gyermek személyiségéhez mikrokörnyezete olyan személyiségjegyeket rendel, mint például romlottság, szégyen, bűnösség; amely bűntudat és/vagy szégyenérzet mellett a társadalmi elszigeteltség, esetleg öngyilkosság gondolata/kísérlete is társul; (3) „árulás” érzet, amikor a gyermek rádöbben., hogy a felnőtt, akire az élete volt bízva, visszaélt a bizalmával, szeretetével.
Másodlagos sérülések közé sorolható, (1) ha a bűncselekményt elhallgatják, a gyermek-áldozat elsődleges pszichikai-szociális sérülései kezelés nélkül maradnak, továbbá minden olyan trauma, amit nem kezelnek, magában hordozza az áldozat további, felnőttkori sérülésének veszélyét; (2) a sértett családtagjainak, ill. környezetének túlfűtött érzelmi reakciói és társadalmi kontroll intézményeinek dramatizált fellépése elősegítheti a bűncselekmény hibás társadalmi feldolgozását; (3) ha sem a nyilvánosság, sem a felelős hatóságok nem hisznek a gyermeknek, így a történtek többszöri elmondatása által a gyermeknek újra át kell élnie a történteket. 
A gyermek védelemhez és gondoskodáshoz való alkotmányos joga egyúttal az államnak a gyermek személyiségfejlődése intézményes védelmére vonatkozó kötelességét is megalapozza. Ez a rendelkezés az állam kötelességévé teszi, hogy a gyermek személyiségfejlődéséhez szükséges védelmet és gondoskodást nyújtson, ami egyrészt vonatkozik az egyértelműen káros hatások távol tartására, másrészt magában foglalja azt, hogy az állam a gyermek személyiségét, így az egész jövendő életét meghatározó súlyos kockázatvállalást is elhárítsa. 
Korábbi AJB-2227/2010. számú jelentésemben részletesen foglalkoztam a gyermekekkel szembeni rossz bánásmód egyes aspektusaival, melynek során kiemeltem, hogy a gyermekvédelmi jelzőrendszer feladata a gyermek veszélyeztetettségének megelőzése, vagyis minden olyan tényező feltárása és kiküszöbölése, amely a gyermek testi, értelmi vagy erkölcsi fejlődését gátolja vagy akadályozza. A veszélyeztetettség felismerése, a gyermekvédelmi jelzőrendszer működése különösen fontos a gyermekkel való rossz bánásmód eseteinek feltárásában, mivel az akár a gyermek életét vagy testi épségét is veszélyeztetheti közvetetten vagy közvetlenül. 
Fontos hangsúlyozni, hogy vannak olyan tényezők, amelyek fokozzák a gyermek áldozattá válásának kockázatát, hiszen például az érzelemszegény környezetben felnövő, a társadalmilag elszigetelten élő, állami gondoskodásban nevelkedő gyermekek hajlamosabbak a szexuális áldozattá válásra. Ennek okán különösen fontos, az állam objektív intézményvédelmi kötelezettségéből fakadóan a szakellátásban élő gyermekek érzelmi-fizikai-pszichikai biztonságának fokozott garantálása.
Ehelyütt merül fel az intézményes bántalmazás kérdésköre, amelyről beszélhetünk minden olyan módszer, eljárás, egyéni reakció esetén az intézményi ellátásban élő gyermekkel kapcsolatban, amely bántalmazó, elhanyagoló módon bánik a rábízottal, amely a gyermek egészségi állapotát, biztonságát, fizikai vagy lelki jóllétét veszélyezteti, bármely módon kihasználja, vagy visszaél a gyermekkel, alapvető jogainak érvényesítését akadályozza, ellehetetleníti.4 Nemzetközi és hazai szakemberek egyértelműen rizikófaktornak tekintik az intézményi elhelyezést az abúzus előfordulásának szempontjából. Természetesen nagyon sokféle intézmény működik és a szakellátásba kerülő gyermekek is különböző háttérrel rendelkeznek. Többek között a szülői gondoskodás valamely okból való hiánya (szülő halála, átmeneti vagy tartós akadályoztatása, gondozási képtelensége, szegénység vagy betegség okozta elhanyagolás, elhagyás) miatt; rossz, bántalmazó szülői bánásmód miatt; fogyatékosság, speciális szükségletek miatt; bentlakásos iskolai elhelyezés okán; bűncselekmény elkövetése miatt; saját hazájából valamely okból történő menekülés következtében; kísérő nélkül menekültként, vagy más okból elhagyott gyermekként. Ezen okokból, különböző életkorban, lelki-fizikai-mentális állapotban a legkülönfélébb intézményekbe, gondozási formákba kerülnek a gyermekek. Kiemelt jelentőségű éppen ezen tényezők miatt egyénre szabottan, a gyermek jóllétét, igényeit biztosítani, fokozott figyelmet, speciális gondoskodást és védelmet nyújtani abban a helyzetben, amely eleve sok frusztrációt, egyenlőtlen hatalmi viszonyokat, kirekesztést, sebezhetőséget hordoz egy egészségesen működő, kiegyensúlyozott családi élethez képest. Ehhez járulhat hozzá további nehézségként (és egyben kockázati tényezőként) a segítő személyzet – jószándékának megléte esetén is – a fenti körülményekből fakadó nehéz helyzetek, problémák kezelésére való képtelensége, megfelelő alap- vagy továbbképzésük hiánya, túlterheltsége, a szakemberek egymás közti egyeztetésének hiánya következtében. Minél zártabb egy intézmény, annál rosszabbak a kilátások a gyermekek számára, hogy a falak mögött elkövetett és szemtanúként, vagy áldozatként elszenvedett erőszak nyilvánosságra kerüljön, ismertté és vizsgálat tárgyává váljon, amely nemcsak a rövid távú segítség nyújtását, a kártérítés lehetőségét zárja ki, hanem hosszú távon tartja fenn az ellenőrizhetetlen, felelősségre vonás nélkül maradó, legitim bántalmazás szabadságát.
Tekintettel arra, hogy a 0-3 éves gyermekeket gondozó intézményekben folytatott vizsgálat kapcsán közzé tett AJB 849/2010. számú jelentésemben részletesen foglalkoztam az intézményi ellátás kérdése kapcsán azzal, hogy (különösen a korai életszakaszban eltöltött) intézményes nevelés nem képes az egészséges fejlődéshez szükséges, egyénre szabott, pszichológiai és fejlődés-lélektani feltételeket biztosítani, ezért az intézményekben elhelyezett gyermekek fejlődése néhány hónap alatt is visszafordíthatatlan károkat szenvedhet. Ennek okán az Európai Unió a 0-3-éves kor közötti intézményes nevelést alapvetően nem támogatja, s a nemzetközi szervezetek jelentős része, e korosztály intézményi elhelyezésének kifejezett tilalmát javasolják.
A de-institucionalizáció egyre intenzívebb nemzetközi trendjének dacára egyes adatok szerint, mintegy 8 millió gyermek nevelkedik intézményi gondoskodásban világszerte, s körülbelül több mint 1 millió Közép-Kelet Európában. Magyarországon semmilyen adat nem áll rendelkezésre arról, hogy az intézményekben élő gyerekek között és sérelmükre milyen gyakorisággal, súlyossággal, jelleggel fordulnak elő bántalmazás bármely formában, ki az elkövető, holott a gyermekek egymás közötti és a gondozók részéről elkövetett erőszakos cselekmények is fontos jelzései lehetnek az intézményi problémáknak; és annak megismerését követően, ha nem is teljességgel megszüntetni, de annak mértékét és elfogadottságát csökkenteni lehetne.
Az Európai Bizottság Daphne III. programja keretében 2005-ben végzett, és 2009-ben publikált öt ország (Bulgária, Görögország, Lettország, Litvánia, Lengyelország) részvételével zajló, „Bentlakásos intézményekben élő gyermekek ellen elkövetett szexuális bántalmazásról” szóló vizsgálat során szociológusok és pszichológusok bevonásával felmérést végeztek az (1) intézményekben élő gyermekek, (2) korábban ott élő gyermekek, (3) az intézményben dolgozók, és (4) szakértők körében a gyermekek áldozattá válásáról (hagyományos bűnelkövetés, családon belüli erőszak, kortárs-testvér bántalmazás, szexuális bántalmazás, szemtanúság és indirekt viktimizáció kérdéseiben.). A vizsgálatban részt vevő intézményben élő gyermekek közel kétharmada több mint három éve él intézményben, negyedük 1-3 év óta, 13%-uk kevesebb, mint egy éve. Verbális szexuális abúzust, vulgáris megjegyzéseket egynegyedük élt át, 10%-uknak érintették, simogatták meg akaratuk ellenére intim testrészüket, 11%-ukat kényszerítették akaratuk ellenére szexuális aktusra, 13%-uk volt szemtanúja nemi erőszaknak. A lányok nagyobb arányban váltak ilyesfajta áldozattá, mint a fiuk. Érdekes megjegyezni, hogy a válaszadók 16%-a élt át intim érintést 15 éves kora előtt, 26%-uk pedig 15 éves kora előtt felnőtt személlyel létesített szexuális kapcsolatot.

Az vizsgálat az alábbi következtetéseket vonta le összefoglalóan:
1. Az intézményi gondoskodásban élő gyermekek számára nincsen biztosítva a megfelelő védelemhez és gondoskodáshoz való jog: a jelentés adatai bizonyítják azt a tényt, hogy az állami nevelésbe vett, és intézetbe helyezett gyermekeknek nem érvényesül a védelemhez, biztonsághoz és a bántalmazások megelőzéséhez való joguk. Pedig a kutatásban résztvevő országok nemzetközi jogi kötelezettségeik alapján vállalják azt, hogy politikájukban változtatásokat vezetnek be a gyermekvédelmi feladatok megfelelő végrehajtása céljából. 
A tanulmány szerint a gyermekek többsége túl hosszú időt tölt az intézmény(ek)ben, ami megkérdőjelezi annak az alapvető elvárásnak a betartását, hogy az ide történő elhelyezés csak legrövidebb szükséges és kizárólag a legvégső esetben alkalmazandó megoldás. Összességében elmondható, hogy mind az öt országban a gyermekek jelentős többsége kiskorában került intézménybe, és csak a nagykorúság betöltése után hagyta azt el. A jelentésből kiderül az is, hogy az intézeti gondoskodás következtében gyermek és felnőtt között nem tud egyénre szabott, a bizalmon, szereteten, kötődésen alapuló kapcsolat kialakulni.
2. Valamennyi országban tapasztalható volt, hogy az intézményi gondoskodásba vett gyermekek véleményének, legjobb érdekének általános elnyomása valós, és komoly problémának tekinthető.
A legtöbb országban ugyanakkor van a nemzetközi kötelezettségeknek megfelelő de jure védelem a gyermekek veszélyeztetése és bántalmazása ellen, vannak az intézményi gondoskodásra vonatkozó jogszabályok és magatartásszabályok. Mégis, a gyakorlatban az tapasztalható, hogy az intézményekben élő gyermekek elleni bántalmazásról beszámolnak az intézményben nevelkedő gyermekek, azok a felnőttek, akik ott nőttek fel, de az intézmények segítő személyzete, a nemzetközi szinten tevékenykedő szakértők is. 
A gyermekek egyértelműen olyan környezetben élnek, ami magas szinten tolerálja a bántalmazást. Jelentős mértékben kimutatható a fizikai bántalmazás és erőszakoskodás a gyermekek között, hiszen a felmérésben részt vevő gyermekek több mint felének életében jelen van az erőszak valamilyen formája. Életükben teret kap a fizikai és érzelmi bántalmazás, ami többek között bizonytalanságon alapuló éretlen, szexuális kapcsolatok létesítéséhez vezet. A bántalmazók azzal nyugtatják őket, hogy a történtek köztük maradnak, senki nem fog tudni róla, a gyerekek pedig sok esetben így fel sem fogják, hogy bántalmazás áldozatává váltak, és ők sem jelentik az incidenst senkinek. Ez azonban ahhoz vezet, hogy a jelentések hiányában nem történik semmilyen fellépés az intézményben elkövetett erőszak megakadályozására. Ezt a helyzetet támasztja alá az a tény is, hogy a projekt ideje alatt mindössze három szexuálisan bántalmazott intézeti gyermekkel tudtak interjút készíteni, holott a felmérés adatai ennél sokkal több áldozatról számolnak be.
Legtöbb esetben egy intézményben élő gyermek elleni bántalmazás elkövetője egy másik gyermek: egy iskolai osztálytárs vagy egy másik ott élő gyermek. A megkérdezett gyermekek érzelmi zsarolásról, fizikai erőszakoskodásról számoltak be, amit általában az idősebb gyerekek követtek el a fiatalabbakon. A megkérdezettek szerint életük részévé vált a fizikai és szexuális bántalmazás. Az adatok szerint Bulgáriában és Litvániában a gyermekek fizikai bántalmazásának legtöbbször egy másik intézményben élő gyermek az elkövetője, míg Lengyelországban és Lettországban valamelyik osztálytárs a bántalmazó. Lettországban és Litvániában a megkérdezett gyermekek közel fele, Bulgáriában, Lengyelországban és Görögországban körülbelül kétharmada volt szemtanúja annak, mikor egy gyermek bántalmazott vagy erőszakoskodott egy másik gyermekkel.
3. Az öt országban készített felmérés alapján az intézményekben élő gyermekek ellen elkövetett szexuális bántalmazás jelensége komoly és fontos probléma, aminek súlyát a felmérés adatai, valamint a szakértők és intézetben nevelkedett felnőttek véleményei is alátámasztják.
A gyerekek korai szexuális kapcsolatai, és sebezhetősége vezetett ahhoz, hogy prostitúció, üzletszerű kizsákmányolás és további bántalmazás áldozatává váljanak. A gyermekek önbecsülésével és önérzetével, testtudatával kapcsolatos problémák jelentős mértékben okai sebezhetőségüknek. A szexuális bántalmazások jelensége abban is megmutatkozik, hogy a gyermekek úgy mennek bele szexuális kapcsolatok létesítésébe, hogy még nincsenek tudatában annak, hogy az mit is jelent. Nem ismerik fel azt, hogy bántalmazás áldozatai, hogy kényszerhelyzetben vannak, hogy nagyfokú verbális szexuális agresszió játszik szerepet az életükben, és hogy túl korán létesítenek szexuális kapcsolatot más gyerekekkel vagy felnőttekkel, gyakran intézeten kívüli személyekkel.
A bántalmazások mértéke és gyakorisága egyértelműen összefüggésben áll az intézetek méretével. A felmérésben résztvevő szakértők szerint az intézményi nevelésbe vett gyermekek sokkal sebezhetőbbek, mint a családban élők. Ez különösképpen vonatkozik a hagyományos típusú intézményekre, ahol több mint 50 gyermek él, gyakran elszigetelten. 
Az intézményben élő gyermekek elleni bántalmazás okai több jelenséggel függnek össze: a családjukban látott vagy elszenvedett szörnyű tapasztalataikkal; hogy életüket egy nagyobb csoport tagjaként élik, és hogy nem megszokott kapcsolatok alakulnak ki gyermekek és felnőttek között. Az intézményekben nevelkedő gyermekek az esetek legnagyobb részében egyszer már átélték azt a traumát, hogy „lemondanak” róluk vagy családjukban már korábban tapasztaltak erőszakot és elhanyagolást. Az intézetekben legtöbbször nincsenek meg az „elvonulás”, egyedüllét lehetőségei, nincs esély arra, hogy ezeknél a gyerekeknél kifejlődjenek azok a képességek, amelyekkel meg tudják magukat védeni a bántalmazástól, amelyek egyébként a családban nevelkedő gyermekek számára adottak.
4. Az intézmények segítő személyzete is elismeri a bántalmazás jelenségét, de azt inkább külső tényezőkkel próbálják megmagyarázni, jellemzően nincsenek tisztában a probléma mértékével és súlyával, és nem tudnak megfelelő magyarázatot adni a problémák okaira. Gyakran hajlamosak arra, hogy az intézményben tapasztalt erőszakot, a gyermekek korábban átélt bántalmazásaival állítsa párhuzamba, néhány országban ezt a rossz életkörülményekkel magyarázzák.
5. A szakértőkkel végzet fókuszcsoportos vizsgálatból kiderült, hogy mindegyik országban jelentős problémának tartják az intézményekben dolgozó szakmai személyzet csekély létszámát és a képzéseknek, továbbképzések elérhetőségét. Egyesek a probléma forrását inkább az alacsony munkabérnek, a gyakori változtatásoknak, gyakori fluktuációnak tudják be, továbbá azt mondják, hogy az ott élő gyermekek sebezhetősége a korábban, elsősorban családban tapasztalt erőszaknak köszönhető.
Sokan érzik úgy, hogy az ott dolgozók tehetetlenek, és nem tudják jól kezelni a gyermekek között kialakult kapcsolatokat, mint ahogy a társadalmi kirekesztettségnek ellen sem tudnak hatékonyan fellépni.
A szexuális sebezhetőséget néhányan azzal magyarázzák, hogy a gyermekeknek szükségük van arra, hogy közelebbi kapcsolatot alakítsanak ki a felnőttekkel épp kötődés hiányuk okán, amelyet könnyű kihasználni.
Összességében elmondható, hogy a szexuális bántalmazás problematikáját illetően nagy különbség vannak a gyermekeknél tapasztaltak és általuk elmondottak között, és az intézményben dolgozó személyek felfogását illetően. Valószínűleg ez a közöttük lévő közeli, és bizalmas kapcsolatok hiányának is köszönhető, valamint annak, hogy nincsenek olyan képzések, amelyek segítenének a gyermekeknek és a gyermekkel foglalkozó személyeknek felismerni a bántalmazás formáit.
Nemzetközi tanulmányok, köztük az ENSZ főtitkárának felkérésére készült, 2006-ban nyilvánosságra hozott átfogó, gyermekek elleni erőszakkal foglalkozó globális tanulmánya5 is külön fejezetet szentel az intézményekben élő gyermekek és az erőszak különböző formáinak összefüggéséről, alátámasztva az intézményekben élő gyermekek abúzusnak való hatványozott kitettségét: például hatszor nagyobb az erőszak előfordulása a bentlakásos intézményekben, mint a nevelőszülői gondoskodásban élő gyermekek esetében, s a szexuális erőszak áldozatává is négyszer nagyobb valószínűséggel válnak az intézményekben élő gyermekek. A tanulmány szerint az intézményekben élő gyermekek sérelmére elkövetett erőszak elfogadottsága következik berögzült viselkedésekből, tradícióból és hozzáállásból valamint a jogalkotás és/vagy jogalkalmazás problémáiból is. A gyermekvédelmi gyakorlatok pozitív változásai és a gyermeki jogok terjedő érvényesülése mellett az intézményeket lassan éri el a változás szele (érdekes megjegyezni, hogy a testi fenyítés tilalmának bevezetésére folytatott globális kampány – habár eredménye kezd ugyan látszani – adatai szerint 135 államban még mindig nem tilos teljes mértékben a gyermek testi fenyítése, és csupán 31 állam tiltotta be általános hatállyal). Kevés kormányzat helyezte politikai napirendjére a de-institucionalizáció programját, tehát az ügy politikai fontossága csekély, ennek okán amellett, hogy a nyilvánosság és a közvélemény figyelme is kisebb, olyan konzekvenciával is jár, hogy az elérhető szolgáltatások, személyi-tárgyi feltételek javítása is háttérbe szorul a költségvetés és a szakpolitikai fejlesztések tárgyalásain. Általános problémát jelent az előbbiekből fakadóan is a segítőszemélyzet alacsony társadalmi megbecsültsége, alulfizetettsége, leterheltsége; az ezekből következő szinte mindenhol érzékelhető kiégettség, a szupervízió és más szakmai segítség hiátusa; a gyermeki jogokra, a gyermekbántalmazás felismerésére és kezelésére vonatkozó továbbképzés hiánya. Az intézményekben az elkövetett erőszak látenciája nagyon magas, amelyet tovább ront az, hogy ezeknek az intézményeknek az állam vagy más, külső szerv részéről történő ellenőrzése, monitoringja általában nehézkes vagy bizonyos esetekben egyenesen ellehetetlenül (különösképpen azok, amelyeket magánszervezetek, vagy egyházak működtetnek), amely az elkövetők felelősségre vonásának elmaradását, az erőszak legitimációját és fenntarthatóságát, a rendszerabúzus fokozódását maguk után vonják. 
A jelentés a következő ajánlásokat fogalmazza meg, úgy mint (1) be kell tiltani jogszabályban az erőszak (testi fenyítés) valamennyi formáját a gyermekek számára fenntartott bentlakásos intézményekben és büntetés-végrehajtási intézményekben; (2) biztosítani kell, hogy az intézményi ellátásba helyezés kizárólag utolsó helyen következzék be az intézkedések sorában, ezzel párhuzamosan elsősorban az alternatív gondoskodási formákat helyezzék előtérbe az államok; (3) biztosítani kell a segítőszemélyzet megfelelő, minőségi képzését, szupervízióját, kiválasztását és megfelelő bérezését; (4) érzékenyíteni kell az igazságszolgáltatási rendszer tagjait, az intézmények fenntartóit, működtetőit, vezetőit és személyzetét; (5) biztosítani kell, hogy az igazságszolgáltatási rendszer érzékeny a gyermek és a család jogaira és szükségleteire; (6) az intézményi elhelyezés rendszeres felülvizsgálatát biztosítani kell; (7) továbbá biztosítani kell a hatékony panasztételi-, kivizsgálási-monitoring mechanizmusokat; (8) garantálni kell a bántalmazók hatékony felelősségre vonását; (9) biztosítani kell a hatékony monitoring és ellenőrző rendszert; (10) megbízható nyilvántartásra és adatgyűjtésre van szükség a jelenség kapcsán; (11) támogatni kell a szülőket magából a „szülőségükből” fakadó gondoskodási feladataik ellátásában; 
A „Pandóra szelencéje” című projekt kutatása 2011-ben készült, mely egyidejűleg zajlott négy országban – Bosznia-Hercegovinában, Horvátországban, Magyarországon és Szerbiában. Az Európai Unió Bővítési Igazgatósága által támogatott nemzetközi projektben a gyermekvédelemben, az oktatásban és a médiában tevékenykedő szervezetek és szakemberek vettek részt a gyermekek elleni szexuális bántalmazás témájában6.

I. 2. A szexuális bántalmazás elleni küzdelem nemzetközi keretrendszere
Hazánkban kiemelt jelentőséget nyert a gyermeki jogok biztosítása azáltal, hogy az ENSZ Gyermek jogairól szóló Egyezménye a belső jog részévé vált. Az Egyezmény szellemiségének egésze és rendelkezései nyomán a gyermekkor, mint speciális státus különleges segítséghez és támogatáshoz ad jogot. Továbbá az Egyezmény a családjuktól megfosztott gyermekekkel foglalkozó 20. cikke szerint „1. Minden olyan gyermek, aki ideiglenesen vagy véglegesen meg van fosztva családi környezetétől, vagy aki saját érdekében nem hagyható meg e környezetben, jogosult az állam különleges védelmére és segítségére”. Részletesen foglalkozik a gyermek lehető legjobb (mindenekfelett álló/legjobb) érdekével (3. cikk), az erőszak valamennyi formájával szembeni (19. cikk) és kifejezetten a szexuális kizsákmányolással szembeni (34. cikk) védelmével. 
Felismerve a gyermekek sérelmére elkövetett szexuális erőszak elleni nemzetközi szintű küzdelem szükségességét, az ENSZ 2000. május 25-én, elfogadta A gyermekek eladásáról, a gyermekprostitúcióról és a gyermekpornográfiáról szóló, a Gyermek jogairól szóló egyezményhez fűzött Fakultatív Jegyzőkönyvet.
Az ENSZ Gyermekjogi Bizottságának 13. Átfogó Kommentárja7, amely a gyermekek elleni erőszak megelőzéséről szól, a gyermekek bántalmazása elleni küzdelem mellett kiemelten az intézményi és rendszerabúzustól való védelem állami feladatát emeli ki. Továbbá felhívja a figyelmet a nemzeti koordinációs keretszabályozás kialakításának szükségességére is, és részletesen tárgyalja a különböző szakmai szereplők kötelezettségeit, tennivalóit.
Az Európai Unió gyermekjogi stratégiájáról szóló 2006-os közlemény végrehajtásának tapasztalatai rávilágítottak arra, hogy nagymértékben hiányoznak a megbízható, összehasonlítható és hivatalos adatok. Ezért a 2011 áprilisában, az Európai Bizottság által nyilvánosságra hozott 11 pontos gyermekjogi ütemterve úgy fogalmaz, hogy mindez komoly akadályt jelent a valóban a tényeken alapuló szakpolitikák kidolgozása és végrehajtása szempontjából. A meglévő nyomonkövetési rendszerek javítása, a gyermekek jogaival kapcsolatos szakpolitikai célok meghatározása és azok hatásának figyelemmel kísérése a legfontosabb kihívások közé tartozik. Kiemelten kell kezelni a gyermekek legveszélyeztetettebb csoportjainak helyzetére és szükségleteire vonatkozó ismeretek hiányosságait. A fentiekkel összefüggésben javítani kell a gyermekekkel szembeni bűncselekmények megelőzésére szolgáló módszerekről szóló tájékoztatást.
A közlemény hangsúlyozza, hogy a gyermekek jól-léte csak a gyermekkel szembeni erőszaktól, visszaéléstől és kizsákmányolástól mentes társadalomban valósítható meg. 2010 márciusában a Bizottság két irányelv-javaslatot fogadott el, amelyek a legveszélyeztetettebb gyermekek egy részének – a szexuális kizsákmányolás és a gyermekkereskedelem áldozatainak – védelmére szolgáló keret megerősítésére irányulnak. A tapasztalt és jól képzett szakemberek megelőzhetik a problémákat, és segítséget nyújthatnak a gyermekeknek az átélt traumák feldolgozásához. A gyermekekkel dolgozó szakembereknek megfelelő képzést kell kapniuk a különböző életkori csoportokba tartozó gyermekek jogairól és szükségleteiről, valamint a számukra kialakított eljárások típusáról. Emellett képezni kell őket a bármely életkorú és fejlődési szakaszban lévő, valamint a különlegesen veszélyeztetett helyzetben lévő gyermekekkel való kommunikációra is.
Az EU folytatja a gyermekek jogainak védelméről és előmozdításáról szóló 2007. évi uniós iránymutatás8 végrehajtását, amely a gyermekekkel szembeni erőszak valamennyi formája elleni küzdelemre helyezi a hangsúlyt. Az EU emellett értékelni fogja az iránymutatás végrehajtását. 
Megemlítendő a jogalkotási aktusok közül a Tanács 2004/68/IB kerethatározata (2003. december 22.) a gyermekek szexuális kizsákmányolása és a gyermekpornográfia elleni küzdelemről, amely kimondja, hogy szükséges a gyermekek szexuális kizsákmányolásához és a gyermekpornográfiához hasonló súlyos bűncselekményeket a tagállamoknak átfogó megközelítésben kezelni és előírja a lehető legszélesebb körű igazságügyi együttműködést
Az Európai Bizottság 2007-ben életre hívott DAPHNE9 elnevezésű közösségi programja keretében nyújt jelentős pénzügyi támogatást minden olyan szervezetnek, amely különböző intézkedéseket tesz, felmérést, kutatást végez, kampányt folytat a gyermekek, fiatalok, nők elleni erőszak megelőzése vagy az azzal szembeni harc érdekében. 
Az  Európa Tanács állam-és kormányfői 2005-ben döntöttek az „Építsük Európát a gyermekekkel a gyermekekért!10” címet viselő (azóta meghosszabbított) hároméves keretprogramról és stratégiáról 2005-ben, amely intézkedések kidolgozására is felhív a gyermekek szexuális kizsákmányolásának megszüntetése érdekében. 
Ezt követően kiemelten fontos mérföldkőnek tekinthető az Európa Tanács A gyermekek védelme a szexuális kizsákmányolás és a szexuális bántalmazás ellen, Lanzarote-ban 2007.október 25-én aláírt Egyezménye.
Az Egyezmény hangsúlyozza, hogy minden gyermeknek joga arra a védelemre, amely kiskorúként megilleti családja, a társadalom és az állam részéről; s a gyermekek szexuális kizsákmányolása, különösen pedig a gyermekpornográfia és-prostitúció, valamint a gyermekek szexuális bántalmazásának minden formája, beleértve a külföldön elkövetett cselekményeket is, romboló hatással van a gyermekek egészségére és pszicho-szociális fejlődésére; valamint, hogy a gyermekek szexuális kizsákmányolása és szexuális bántalmazása aggasztó arányokat öltött mind nemzeti, mind pedig nemzetközi szinten, különösen abban a tekintetben, hogy mind a gyermekek, mind az elkövetők fokozott mértékben alkalmazzák az informatikai és kommunikációs technológiákat (ICT), és hogy a gyermekek szexuális kizsákmányolása és szexuális bántalmazása elleni küzdelem nemzetközi együttműködést igényel.
Az Egyezmény előírja az aláíró felek számára, hogy tegyék meg a szükséges jogalkotási vagy egyéb intézkedéseket annak érdekében, hogy megakadályozza a gyermekek szexuális kizsákmányolásának és szexuális bántalmazásának minden formáját, valamint megteszik a szükséges törvényhozási vagy egyéb intézkedéseket annak érdekében, hogy ösztönözze a gyermekek jogvédelmével kapcsolatos tudatosságot azoknak a személyeknek a körében, akik munkájuk során rendszeresen kapcsolatba kerülnek gyermekekkel az oktatásban, az egészségügyben, a szociális védelemben, a bírósági és a rendészeti szektorokban, valamint a sport- kulturális és szabadidős tevékenységek terén; hogy megfelelő ismeretekkel rendelkezzenek a gyermekek szexuális kizsákmányolásának és szexuális bántalmazásának a témakörében, illetve ismerjék az ennek felismerését szolgáló eszközöket.
Kiemeli a multidiszciplináris struktúrákat létrehozásának, a szakmaközi együttműködésnek a fontosságát, továbbá a büntetőjogi szankciórendszer egységes és szigorú kiépítését valamint a hatékony áldozatvédelem szükségességét is.
A Magyarország által is aláírt Egyezmény és a ráépülő „Minden ötödik” kampány kiindulópontja, hogy gyermekek elleni szexuális erőszak létező és gyakori jelenség és többnyire felderítetlen marad (az ENSZ Egészségügyi Világszervezete (WHO), a Nemzetközi Munkaügyi Szervezet (ILO) és az UNICEF adatai szerint minden ötödik gyermek áldozatává válik és leggyakrabban az áldozat által ismert ember követi el a cselekményt, erre utal a „minden ötödik” szlogen is. A jelenséggel kapcsolatos ismeretek, tudás bővítésére több szempontból is szükség van:
– a szexuális erőszak többnyire titokban marad;
– a vonatkozó tanulmányok, kutatások eltérő kutatási módszert és fogalmi készletet használnak; 
– a gyermekekkel foglalkozó (például intézményekben dolgozó) szakembereknek nem áll rendelkezésére kellő információ, ismeret sem megfelelő szakmai, módszertani útmutató, eljárásrend, protokoll, eszközrendszer a gyermekek ellen elkövetett szexuális erőszak jelentésére, jelzésére; a szükséges segítség nyújtására, sőt sok esetben nem ismerik fel a bántalmazást;
– hiányoznak azok a hatékony eszközök, amelyek segítségével, olyan gyermekekkel is lehessen kommunikálni, akik nehezen tudják kifejezni magukat, életkoruk vagy értelmi fogyatékosságuk, vagy más súlyos, őket ért trauma miatt;
– nincsen kellő módszertani ismeret, motiváció, erőforrás, hogy összehasonlítható, átfogó adatbázis szülessen.
A „Minden ötödik”, a gyermekek elleni szexuális abúzus valamennyi formájára vonatkozik: szexuális bántalmazás, gyermekpornográfia, interneten történő „zaklatás”, gyermekprostitúció és gyermekekkel szembeni más visszaélés. Ez a felsorolás sem teljes, ugyanakkor jól mutatja, hogy az európai napirenden egyre elfogadottabb az a szakma által régebb alátámasztott nézet, hogy a bántalmazás fogalmába számtalan olyan magatartás is beletartozik, amely túlmutat az erőszak és kizsákmányolás fizikai formáin. Ezzel összefüggésben különös fontossággal bír, hangsúlyt kell, hogy kapjon a gyermekek ön-és társismeretet is magába foglaló testtudat oktatása és a szexedukáció. 
Az Egyezmény előzményei az 1996-os Stockholmi Nyilatkozat, amit a gyermekek kereskedelmi célú szexuális kizsákmányolásáról rendezett 1. világkonferencián fogadtak el, a Yokohamai 2001-ben elfogadott globális nyilatkozat, és a 2. világkonferencia előkészítése során elfogadott Budapesti Nyilatkozat (2001), az ENSZ S-27/2. számú rendelkezése „A world fit for children’ és a 2006-os monacói konferencián elfogadott „Építsünk egy Európát a gyermekekkel a gyermekekért” program. Az Egyezmény célja (a tárgyban született többi nemzetközi dokumentumhoz hasonlóan) a gyermek áldozatok védelme, az elkövetők megbüntetése és a prevenció sikeresebbé tétele, illetve az ilyen ügyekben indult eljárásokban a gyermekkorú áldozatok lehető legteljesebb körű védelme, jogaik biztosítása. 
Az Egyezmény kulcsmegállapítása, hogy a gyermekekkel kapcsolatba kerülő minden szakembernek, személynek megfelelő információkkal kell rendelkeznie a szexuális kizsákmányolás jellemzőiről, a kockázati tényezőkről, az elérhető segítő hálózatról és a releváns gyermeki jogokról.
A 2008-ban megrendezett 3. világkonferencia (Rio de Janeiro) célkitűzése a szexuális kizsákmányolás áldozatává vált gyermekek jogainak tiszteletben tartása és védelme az eljárásokban, valamint a társadalomba való beilleszkedésük, támogatásuk és segítésük fontosságának kihangsúlyozása volt. A részes államokban megfogalmazódott annak szükségessége is, hogy a gyermekek sérelmére szexuális erőszakot elkövetett személyekről globális nyilvántartást kellene vezetni. (Egyes államokban, így Franciaországban és Angliában már létezik a szexuális bántalmazást elkövetett regisztere.)
Megemlítendők még a következő nemzetközi jogi aktusok: (2007) 13. sz. MB ajánlás a gender tudatos (társadalmi nemre érzékeny) oktatásról és az 1537 (2007) sz. ET határozat a HIV/AIDS gyermekek és AIDS árvák jövőjéről; 
Két ajánlás született a gyermekek elleni erőszak megfékezésére: (2009) 10. sz. MB ajánlás a tagállamok integrált nemzeti stratégiáiról a gyermekek erőszak elleni védelmében; 272 (2009) sz. Ajánlás a gyermekekkel szembeni erőszak megelőzéséről. Fontos ajánlásokat fogadtak el a szexuális erőszak, kizsákmányolás kérdésében az elmúlt évtizedben: az 1307 (2002) sz. ET határozat a gyermekek szexuális kizsákmányolásával szembeni zéró toleranciáról; a (2001) 16. sz. MB ajánlás a gyermekek szexuális kizsákmányolás elleni védelméről; az 1371 (1998) sz. ET ajánlás a gyermekbántalmazásról és elhanyagolásról; az 1099 (1996) sz. ET határozat a gyermekek szexuális kizsákmányolásáról
Különösen fontos az intézményi ellátásban élő gyermekek kapcsán a (2005) 5. sz. MB ajánlás a bentlakásos intézményekben nevelkedő gyermekek jogairól (és az 1698 (2005) sz. ET ajánlás az intézményekben élő gyermekek jogairól és a 1601 (2003) sz. ajánlás utánkövetéséről): az ajánlás alapjául szolgáló európai átfogó felmérés (melyben Magyarország nem vett részt) eredményei szerint az intézményekben élő gyermekek fokozottan ki vannak téve az erőszak veszélyének, jogaik érvényesítése nehézségekbe ütközik, és ha a nemzeti jogrendszerben biztosítják is az őket megillető alapjogokat, a gyakorlatban, az intézményi élet mindennapjaiban azok mégis súlyosan sérülnek. Az ajánlás szerint nemzeti minimum standardokat kell elfogadni a bentlakásos intézményekben nevelkedő gyermekek alapjogairól, azok érvényesítéséről és a gondoskodás szakmai szabályairól; az intézményektől független monitoring rendszert kell felállítani, ami a gyermekek jogainak végrehajtását, az intézmény működését és az ott folyó szakmai munkát is folyamatosan értékeli. Ezen túlmenően gondoskodni kell az intézményből kikerülő gyermekek utógondozásáról és megfelelő támogatásáról, a társadalomba, családba való visszailleszkedésének segítéséről. 
Az 1601 (2003) sz. az intézményekben nevelkedő elhagyott gyermekek helyzetének javításáról szóló ET ajánlás tényként állapítja meg, hogy a gyermekek elhagyása / magára hagyása és ezért intézménybe való kerülése főleg a rossz gazdasági, szociális helyzetű családokat, azon belül is az etnikai-nemzeti kisebbséghez tartozókat veszélyezteti. A gyerekeknek joguk van arra, hogy saját családi környezetükben nőjenek fel, ezért a kisebbségekhez tartozó, a fogyatékkal élő vagy az ún. „gazdasági árvák” intézménybe való kerülésének magas aránya megengedhetetlen.
A megelőzés érdekében a tagállamoknak (többek között): 
– első lépésként térképet kell készíteniük és közzétenniük azokról az intézetekről, amiket a közeljövőben be kívánnak zárni, 
– együtt kell működniük a civil szervezetekkel a gyermekek intézetből való kigondozásában és a családi környezetükbe való visszailleszkedés segítésében, 
– az intézményekben dolgozó szakembereket képezni kell annak érdekében, hogy a gyermeki jogok jobban érvényesülhessenek, 
– segíteni kell a nehézségekkel küzdő családokat abban, hogy a gyerek velük maradhasson. 
Az 1778 (2007) számon kiadott ET ajánlást a gyermekáldozatokról szól– ideértve az erőszak, a kizsákmányolás és bántalmazás bármely formájának áldozatává vált gyerekeket. Az ajánlás értelmében a tagállamoknak a gyermekáldozatok védelmében az alábbiakat kell megtenniük: 
– a nemzeti jogi szabályozás és a szociális ellátórendszer fejlesztése annak érdekében, hogy a gyermekek az erőszak, kizsákmányolás és bántalmazás minden formájától védve legyenek
– az illetékes hatóságok tájékoztatása és segítése annak érdekében, hogy a gyermekekkel szembeni erőszak megelőzhető, felismerhető és felderíthető legyen – a szakemberek megfelelő képzése a gyermek áldozatokkal való foglalkozásra
– nemzeti és nemzetközi szinten is a szakmaközi együttműködések támogatása. 
Az 1530 (2007) sz. ET határozat a gyermekáldozatokról: erőszak, bántalmazás és kizsákmányolás valamennyi formája esetén, ez az 1778(2007). sz. ET ajánlásnál részletesebben foglalkozik az erőszak gyermek áldozatainak segítésében, támogatásában, és az erőszak ügyekben indult eljárásokban érintett szakemberekre vonatkozó szakmai feladatokról. A politikai szinten nemzeti akcióterv és stratégia kidolgozását előíró határozat a meglévő jogi keretek és működési mechanizmusok / jogalkalmazás átvilágítását is előírja, miként meghatározza a gyermekáldozatokat érintő eljárások alapvető jellemzőit: gyors, képzett szakemberek részvételével zajló, a gyermek számára érthető, multiszektoriális gyermektámogatással együtt működő eljárás.
2010. szeptember 20-án, az Európa Tanács Parlamenti Közgyűlése elfogadott egy jelentést, amely a gyermekek intézményes bántalmazásával foglalkozik és az áldozatok teljes védelmét tűzte ki célul (Doc. 12358)
II. 1. A szexuális bántalmazás jelenségével kapcsolatban a megkeresett gyermekotthonoktól érkezett válaszok
A gyermekbántalmazás minél teljesebb körű feltárása érdekében vizsgálatom során megkerestem az országban működő egyes, véletlenszerűen kiválasztott gyermekotthonokat, melyektől a következő kérdésekben kértem konkrét tájékoztatást:
1. Hány gyermek került be az intézménybe bántalmazás miatt és pontosan milyen jellegű bántalmazás miatt? Hány éves gyermekeket érintett? Ki bántalmazta őket? Esetükben megfelelően működött-e a jelzőrendszer?
2. Van-e intézményi protokoll? (amennyiben igen, kérem csatolni)
3. Hány esetben fordul elő kortárs bántalmazás az intézményben (1.fizikai 2. verbális 3. szexuális)? Mit tesznek az elkövetővel/ az áldozattal/ a szemtanúval? Kapnak-e pszichológus és/vagy más szakember részéről segítséget intézményen belül vagy külső segítséget vesznek igénybe? 
4. Alkalmaznak-e valamilyen megelőző programot a bántalmazás és a szexuális bántalmazás ellen?
5. Hány esetben fordul elő, hogy bentlakó gyermeket felnőtt bántalmazott (1. otthon, 2. iskolában, 3. az intézményben 4. egyéb helyen)? Mi történik ezekkel a gyermekekkel? Milyen segítséget kapnak?
6. Van-e protokoll egyéni panaszra? 
7. Milyen szexuális felvilágosítás/testtudat nevelést kapnak a gyermekek?
8. Hány terhesség volt és hány abortuszra került sor? Hogyan segítik a fiatalokat a fogamzásgátlás kérdésében?
9. Kerültek-e kapcsolatba a gyermekek a prostitúcióval? Ha igen, mit tesz az intézmény? Hogyan kezeli? Hány éves gyermekeket érint? 

1. Pécs Megyei Jogú Város által fenntartott Pécsi Gyermekotthon és Gyermekek Átmeneti Otthona
Az intézményvezető tájékoztatása alapján a gyermekprostitúció jelensége gyakorinak mondható. A prostitúciós tevékenység „folytatása” jellemzően a kimenő idő és az engedély nélküli eltávozások alatt történik meg, azonban ezekről a gyermekek közvetlenül csak a legritkább esetben adnak tájékoztatást: arról a csoporttársak illetve az iskolából érkező jelzések alapján szerez az intézmény tudomást. 
Az illetékes Rendőrkapitányság Bűnmegelőzési Osztályának képviselői rendszeresen tartanak filmvetítéssel egybekötött előadásokat a prostitúció veszélyeiről a gyermekeknek, valamint az intézményben dolgozóknak képzéseket, segítséget nyújtva a pontos, naprakész információ-átadásában. Mindezek mellett összességében a Rendőrség munkáját nem tartják e terén különösebben hatékonynak. A Rendőrség a prostitúció felderítésében nem tud segítségükre lenni, hivatkozva arra, hogy Magyarországon a prostitúció bizonyítása az egyik legnehezebb feladat. Volt olyan eset is az intézmény praxisában, hogy egy 12 éves lány növendéküket külföldön, kínzással prostitúcióra kényszerítették három évig, amely ügyben az olasz hatóságokkal ellentétben a magyar fél tehetetlen volt az emberkereskedelem bizonyításában.
Az átmeneti/tartós nevelésbe vett kiskorúak különösen veszélyeztetett „célcsoportnak” számítanak a prostitúció tekintetében is – a prostitúció soha nem egyedül, hanem más deviáns viselkedéssel együtt jelenik meg ( szökés, kábítószer használat), melynek komplex kezelésére lenne szükség.
Az intézményi bekerülés oka jellemzően nem a konkrét bántalmazás; hanem a folyamatos bántalmazó magatartás – a jelzőrendszer működésbe lépése az alapellátás, illetve az iskola részéről alkalmanként késedelmes. A bántalmazó általában a szülő, az intézménybe került kiskorúakkal a történtek feldolgozását szakemberek segítik. Írott intézményi protokoll nem áll rendelkezésre a bántalmazás felismerésére. A kortárs bántalmazások számáról inkább csak sejtéseik vannak, feltételezhetően nagy a látencia (a verbális bántalmazás a leggyakoribb, a fizikai csökkenőben van). A bántalmazás prevenciójának egyik eszköze a csoportgyűlés; a szakemberek felkészítését a Baranya Megyei Rendőrkapitányság Bűnmegelőzési Osztálya végezte a múlt évben, külön e célcsoportnak készült tréninggel. Bentlakó növendéket az intézményben nem bántalmazta felnőtt, kimenő alatt előfordul azonban felnőtt általi bántalmazás; amennyiben az otthon történik, úgy a kapcsolattartási jog korlátozását, megvonását kérik a gyámhatóságtól. A gyermekotthonban a növendékek panasszal élhetnek, 2010-ben egyszer fordult elő. 
A szexuális felvilágosítást, önismeretet a nevelő, illetve az egészségügyi asszisztens végzi az életkori sajátosságoknak, a gyermek személyiségjegyeinek, érettségének, illetve veszélyeztetettségének megfelelően. A fogamzásgátlás megoldott intézményükben. Abortuszra egy esetben került sor és egy növendéküknek született gyermeke kívánt, tervezett terhességből. Egy dolgozó ellen indult rendőrségi eljárás; melyben a gyanúsítás alaptalannak bizonyult.

2. Budapest Főváros Önkormányzatának Aga utcai Gyermekotthona
Az igazgató válaszában kifejtette, hogy a gyermekek bántalmazása, különösen a sérelmükre elkövetett szexuális erőszak rendkívül nehezen tetten érhető jelenség. Bonyolulttá teszi a helyzetet az események megítélésének szubjektív lehetősége, általában a társadalmi normák fellazulása, változása, az agresszió elterjedtsége, a szexualitás tabujának megdőlése, a fiatalok körében kialakuló „magatartási divat”. Nehezíti a helyzetet az áldozat szempontjából az is, hogy maga az áldozattá válás „kínosabb”, lelkileg sokkal mélyebb sérülést okoz az áldozatnak, így nem kívánatos számára felidézni, valamint problémát jelent, hogy legtöbbször valamiféle függőség és kötődés van a bántalmazó és a bántalmazott között. A szexuális bántalmazás cselekménye objektíven rendkívül nehezen bizonyítható, hiszen kicsi a valószínűsége hiteles tárgyi bizonyítéknak, általában nincsen tanú, és a gyermek-áldozat nehezen ítéli meg a vele történteket, hogy esetleg bűncselekmény áldozatává vált. Megemlíti a súlyos következményeit a szexuális bántalmazással történő rágalmazásnak is, amely éppen a nehéz bizonyíthatóság miatt merülhet fel.
Az információáramlás a gyermekvédelem intézményei között meglehetősen nehézkes: általában csak utalások történnek arra, hogy a bekerülő gyermek bántalmazott volt, de annak körülményeiről, okairól, hogy konkrétan az ügyben milyen intézkedések történtek, ezekről nem igazán kapnak pontos tájékoztatást.
A bántalmazás felismerésére a kollégák nincsenek kiképezve. A helyzetet nehezíti, hogy a dolog jellege miatt, még az intim beszélgetések során sem derül fény az ilyen jellegű eseményekre, hiszen a gyerekek ezt szégyellik. Így általában csak feljelentés esetén szereznek tudomást az ott dolgozó munkatársak ezekről az eseményekről. (Egy növendék 2009-ben került az intézménybe sérelmére korábban elkövetett abúzus miatt, amelynek egy alkalommal kellett a gyereket ebben elkísérni rendőrségi kihallgatásra és annyit tudnak azóta az ügyről, hogy a rendőrségi vizsgálat már befejeződött, de hogy valójában mi történt, nem tudják, s mindeddig bírósági ítélet sem született.)
A kortárs bántalmazás szintén előfordul az intézményben, amelynek kezelését az intézményvezető nehéznek tartja, „a helytelen magatartás kezelése elsősorban pedagógiai tevékenység feladatkörébe tartozik (természetesen bizonyos határokig), ahol mind a sértettet, mind a sértőt a helyes magatartásra nevelni kell. Ezek azok az esetek, amikor nagyobb gyerekek próbálnak meg kisebbeket bántalmazni, illetve erőszak nélkül, de szexuálisan kihasználni. Előfordul az is, hogy kisebb gyerekek tanúi a nagyobbak szexuális töltetű cselekvéseinek (csókolózás, ölelkezés stb.)”.
Kényesebb terület, amikor az intézmény munkatársai vonatkozásában merül fel gyanú. Ezekben az esetekben egyrészt, a bűncselekmény nem áll fenn életkori okok miatt (a gyerek idősebb, mint az az életkor, ami alatt a cselekmény büntetendő), másrészt az elkövetést bizonyítani szinte lehetetlen. Ilyen esetekben a megoldás az, hogy ha az érintett kollégára lehet hatni és az közös megegyezéssel vagy felmondással távozik. Ez szolgálja a gyerekek érdekeit, mert így van esély arra, hogy a cselekmény megszakad. A fegyelmi eljárás szintén nehezebben járható út, hiszen tapasztalataik szerint a munkaügyi bíróság általában a munkavállaló javára dönt.
A 2010 és 2011. során hivatalosan bántalmazás miatt egy gyermek került az intézménybe, aki a lefolytatott rendőrségi vizsgálat szerint megrágalmazta szexuális bántalmazással nagyapját, „tehát maga a bántalmazás nem történt meg”. Egy másik esetben nemrégiben az derült ki, hogy egy kisfiút bekerülése előtt a nevelőszülői családja egyik gyermeke szexuálisan zaklatta. Az ő esetében is erről a nyomozóhatósági idézésből értesültek, de a bekerülés indoka nem ez volt. Vele az intézmény pszichológusa „próbál foglalkozni, de rendkívüli módon kerüli a gyerek ezt a kérdést”. Korábbi hasonló esetekben az ESZTER Alapítvány segítségét vették igénybe. Egy fiú került még bántalmazás miatt az intézménybe, akire nevelőapja támadt késsel korábban. Nem bántalmazási indokkal került otthonukba egy lány, akiről viszont kiderült, hogy bántalmaztak, személyi szabadságában korlátozták, erőszakkal kábítószert adtak be neki és megerőszakolták.
Az intézményben nincs protokoll a bántalmazás felismerésére. A bántalmazás és szexuális bántalmazás körében külön program az intézményen belül nincs a gyerekek részére, de a témával különböző komplex programok keretében foglakoznak. A 2010-2011 közötti időszakban tudomásuk szerint nem történt az intézményben dolgozó által elkövetett bántalmazás, a korábbi időszakban, ha ilyen előfordult, akkor a bántalmazást bizonyítottan elkövető kollégát „eltanácsolták”. A növendékek panasszal 2010-2011. évben nem éltek. Amikor korábban volt szexuális erőszakkal kapcsolatos eset, az érintett dolgozóktól megváltak. Az intézményben kifejezetten szexuális felvilágosító program nincs, ezt az iskola végzi, viszont az elmúlt évben is „Családóra” címmel a kecskeméti székhelyű, a Széchenyi Városi Közösség Építő Egyesület munkatársai tematikus programot (szexuális felvilágosítás, családi életre való felkészítés) tartottak az intézményben és Kecskeméten. A fogamzásgátlás megoldott az intézményben. Mindezzel együtt az elmúlt két évben négy esetben került sor abortuszra és két gyermek született. Egy növendékről vélik jelenleg azt, hogy áldozatként érintett lehet az emberkereskedelemben, de mivel időközben nagykorúvá vált és bizonyítani nem tudják, az ügyben együttműködnek a rendőrkapitánysággal. Az elmúlt öt évben nem indult ilyen eljárás növendék, illetve dolgozó ügyében.

3. Borsod- Abaúj- Zemplén Megyei Önkormányzat Szociális-és Gyermekvédelmi Központja 
Az Alsózsolcai Gyermekotthon szakmai egység vezetőjének tájékoztatása alapján a megbízott intézményvezető a következő tájékoztatást adta: 
A 2010-2011-es évben bántalmazás miatt gyermek nem került az intézménybe. Nincs intézményi protokoll a bántalmazás felismerésére, kezelésére. Fizikai és verbális bántalmazás egy-egy esetben fordult elő. A verbális bántalmazás áldozatát áthelyezték másik csoportba és lakásotthonba. A gyermekek minden esetben kapnak pszichológusi segítséget a szakmai egységükben. A kapott tájékoztatás szerint a szakemberek képzések keretében kapnak felkészítést, intézményükben a szupervízióra is van lehetőség. Nem történt olyan eset, amelynek során felnőtt bántalmazott volna gyermeket.
A gyermekek panasszal fordulhatnak gyámjukhoz, nevelőikhez, illetve a gyermekjogi képviselőkhöz. A gyermekjogi képviselők elérhetősége minden csoportban jól látható helyen ki van függesztve az intézményben. A 2010-2011-es évben panasz nem volt. A gyermekek szexuális felvilágosítást nevelőiktől, pszichológustól illetve védőnőtől kapnak. A fogamzás-szabályozás nincs megoldva a szakellátásban. A 2010-2011-es évben két esetben történt abortusz, gyermeke nem született kiskorú ellátottnak. Nincs tudomásuk olyan gondozottról, aki gyermekkereskedelemmel, gyermekprostitúcióval veszélyeztetett lenne. Abúzus ügyben az elmúlt öt évben eljárás nem indult.

4. Budapest Főváros Önkormányzatának József Attila Gyermekotthona
A 2010/2011-es tanévben az intézménybe összesen 18 fő érkezett, ebből három fő bántalmazás miatt: az egyik egy 13 éves lány, akit az anya fizikailag bántalmazott. Sem az iskolának, sem az alapellátó rendszernek nem volt tudomása a történtekről. Az egyik bántalmazás után a lány a rendőrségen jelentette fel az édesanyját. Az intézménybekerülés óta folyamatosan (heti rendszerességgel) egyéni terápiában részesül a gyermek; A másik egy 17 éves lány, akit a családba fogadó gyámja (nagynénje) lelkileg és fizikailag bántalmazott. Az iskolában észlelték a fizikai bántalmazás nyomait, a szomszédok is jelezték a rendőrség felé a fizikai bántalmazást. A bántalmazás tényéről az iskola és a rendőrség értesítette a gyermekjóléti szolgálatot, elindult a védelembe vétel, a gyermekjóléti szolgálat terápiás segítséget ajánlott fel a családnak, de azt a nagynéni elutasította. Gyermekotthonukba való bekerülése után pszichológusi és nevelői beszélgetések során próbálták segíteni a történtek feldolgozását. A harmadik esetben egy 13 éves lányt, családba fogadó gyámja (bátyja) fizikailag bántalmazott. A Gyermekjóléti Szolgálat régóta gondozta a családot, a kislány a családgondozójának jelezte a bántalmazást. A gyermekotthonba való bekerülése óta szökésben van, felajánlott segítségüket nem fogadja el.
A bántalmazás felismerésére és kezelésére nincs intézményi protokoll az intézményben. A családban történő bántalmazások esetében a felismerés általában már az intézménybe való bekerülés előtt megtörténik, és ennek a folyamatnak egy későbbi fázisában kerül az érintett gyermek a gyermekotthonba. A bekerülést követően nagy hangsúlyt fektetnek a gyermekkel való bizalmas viszony kialakítására, mely lehetővé teszi számára, hogy a traumáiról nyíltan beszéljen a csoportjában dolgozó felnőttekkel. A bántalmazás feldolgozását pszichológus segíti, aki egyéni terápiás lehetőséget biztosít a növendékek számára.
Előfordulhat kortárs bántalmazás az intézményben vagy az iskolában, más külső kortársközösségben és az otthon tartózkodások során is. (Erre a 2010-2011-es tanévben egy példa volt.) Ezekben az esetekben a korai felismerést a nevelők és a családgondozók az iskolákkal és a családokkal való rendszeres információcsere által próbálják biztosítani.
A 2010-11-es tanévben egy esetben történt komolyabb fizikai kortársbántalmazás az intézményben. A bántalmazót az áldozat a rendőrségen feljelentette, jelenleg még folyik az eljárás. Az otthonban a gyermekönkormányzat és az Érdekképviseleti Fórum bevonásával kivizsgálták az ügyet, a bántalmazó figyelmeztetést kapott. Felajánlották a résztvevőknek (áldozat, bántalmazó, tanúk) resztoratív szemléletű megbeszélést az intézményi pszichológus és külső szakember vezetésével, de a résztvevők nem akarták azt igénybe venni, mert már másnap kibékültek.
A verbális és lelki bántalmazás (veszekedés, csúfolódás, kiközösítés) „mindennapos események”, amelyek azonban általában gyorsan és könnyen rendezhetők. A csoportnevelők azonnal reagálnak a történtekre csoportgyűlés keretében, ahol tisztázzák és megbeszélik az ilyen eseteket. Szexuális bántalmazásról jelenleg nincs tudomásuk. Korábban az egyik növendék esetében felmerült a szexuális bántalmazás gyanúja, ami azóta sem igazolódott be, ennek ellenére a kislány ügyében kértek külső segítséget az Eszter Ambulanciától.
Speciálisan képzett szakemberük nincs, az intézmény pszichológusa csoportfoglalkozás és egyéni terápia keretében foglalkozik a bántalmazás megelőzésével és feldolgozásának támogatásával. Külső szakmai szervezetek közül a resztoratív technikát alkalmazó és oktató Közösségi Szolgáltatások Alapítványa Magyarország nevű szervezetettel, illetve az Eszter Ambulanciával állnak kapcsolatban.
Kifejezetten az intézményen belüli bántalmazásra és a szexuális bántalmazásra fókuszáló megelőző programot nem alkalmaznak, azonban számos olyan prevenciós program volt a 2010-2011-es tanévben, amelyek a bántalmazás megelőzését is szolgálják.
A Kelet-Európai Utógondozottakért és Lakóotthonokban Lakókért Alapítvány egy több hónapig tartó prevenciós, pszichoedukációs programsorozatot tartott növendékeik számára, mely során érintették az agresszió, az asszertivitás, a hatékony kommunikáció témakörét is.
A 2011-2012-es tanév folyamán két pályázat keretén belül működtek együtt külső szervezetekkel, annak érdekében, hogy fejlesszék növendékeik készségeit az erőszakmentes és együttműködő kommunikáció területén (SEAL-Hungary Alapítvány: EMK- életkerekítő játékok program gyermekotthonok számára), valamint tartalmas szabadidős tevékenységeket, és támogató közösséget biztosítsanak számukra (Vecsési Családsegítő Szolgálat pályázata: lazító klub, diákiroda). A szakemberek felkészítése és szupervíziója folyamatosan zajlik az intézményben. Külső szakemberektől is igénybe vesznek szupervíziós segítséget, valamint a segítő teamek során az intézmény szakemberei segítségével konzultálnak minden felmerülő kérdéssel, problémával kapcsolatban.
A 2010/2011-es tanévben a bentlakó gyermekek nem jelezték, hogy intézményen belül felnőtt által elkövetett bántalmazás fordult volna elő. Az elmúlt öt évben egy esetben indult eljárás a gyermekek panaszainak kivizsgálására. 2009 szeptemberében az egyik csoport növendékei panaszt tettek a gyámi tanácsadónak, hogy a csoportban dolgozó gyermekfelügyelő bántalmazta őket fizikailag és érzelmileg (megrángatta, illetve pejoratív jelzőket használt a személyüket illetően). A kolléga megrovásban részesült, azóta változtatott a magatartásán. Az egyéni panaszra vonatkozó lehetőségeket részletesen a házirend II. rész 16. pontja tartalmazza. A gyermekjogi képviselő elérhetősége a csoportok értesítő tábláján van elhelyezve, a gyermekek és hozzátartozóik a gyermekjogi képviselő személyét és a vele való kapcsolat felvételének módját ismerik. A 2010-2011-es tanévben ilyen panasz nem fordult elő.
A 2010-2011-es tanévben egészségnapot rendeztek, amely során vetélkedőket szerveztek egészségtudatosság, testtudat témakörben. A csoportokban a csoportgyűléseken a csoportvezető nevelők rendszeresen érintik a beszélgetések során a felvilágosítás, önismeret és testtudat témákat. Szexuális felvilágosító programot ebben a tanévben terveznek szervezni szexuálpszichológus, orvos és védőnő bevonásával.
A fogamzásszabályozás biztosítása oly módon van megoldva intézményükben, hogy a 14 éven felüli lányoknak lehetőségük van fogamzásgátló tablettát szedni. A nevelő elbeszélget velük a szexuális életükről, és amennyiben szexuálisan aktívak, megbeszélik a védekezési lehetőségeket. A nevelő elkíséri a serdülőt nőgyógyászhoz, aki igény esetén fogamzásgátló tablettát ír fel. A nevelők felügyelik a fogamzásgátló szedését is, amikor a növendék a gyermekotthonban tartózkodik. Eltávozások és szökések esetén sajnos ezt nem áll módjukban megtenni.
A 2010-2011-es tanévben 5 alkalommal került sor abortuszra, és egy fiatalkorú ellátottnak született gyermeke. A gyermekotthon növendékei közül jelenleg három (15, 16, 17 éves), folyamatos szökésben lévő lány érintett a gyermekprostitúcióban. Az elmúlt 5 évben dolgozó ellen nem indult büntető eljárás abúzus miatt. 
Növendékeik ellen az alábbi eljárások indultak: 
2007-ben: egy esetben veszélyes fenyegetés miatt – ítélet: figyelmeztetés; 
2008-ban: egy esetben közfeladatot ellátó személy elleni erőszak miatt – ítélet: 1 éves próbaidőre bocsátás és pártfogói felügyelet; egy esetben súlyos testi sértés miatt – ítélet: figyelmeztetés; 
2009-ben: egy esetben könnyű testi sértés miatt – ítélet: 1 éves próbaidőre bocsátás és pártfogói felügyelet; egy esetben többek által elkövetett erőszakos közösülés miatt – ítélet: 1 éves próbaidőre bocsátás és pártfogói felügyelet; egy esetben közfeladatot ellátó személy elleni erőszak miatt – ítélet: 1 éves próbaidőre bocsátás és pártfogói felügyelet; 
2010-ben: egy esetben könnyű testi sértés miatt – az ügy folyamatban van; egy esetben zaklatás miatt – az ügy folyamatban van;  
2011-ben: egy esetben súlyos testi sértés miatt – az ügy folyamatban van.
5. Budapest Főváros Önkormányzatának Templom utcai Gyermekotthona
A 2010-2011-es évben egy 8 éves, az anya élettársa által bántalmazott kisfiú érkezett a gyermekotthonba, lánytestvérével együtt. A jelzés az anyai nagymama részéről érkezett a gyámhivatal felé. A történtek feldolgozásában a gyermekotthon pszichológusa, a kerületi Nevelési Tanácsadó szakembere és a Vadaskert pszichológusa segítenek a kisfiúnak. 
Nincs intézményi protokoll a bántalmazás felismerésére vonatkozóan.
A speciális szükségletű lányoknál a fizikai bántalmazás 2010-2011-es évben négy alkalommal fordult elő. Verbális bántalmazás egy-két növendék esetében heti rendszerességgel, szexuális bántalmazás pedig nem fordult elő az intézményben. A gyermekotthon többi lakásotthonában élő növendékek esetében a verbális bántalmazás gyakran előfordul. A testvérek között (7-13 év) fordul elő esetenként, hogy fizikálisan is (hajhúzás, pofon) bántalmazzák egymást. Az elkövetővel elbeszélgetnek a bántalmazás okairól, és szankcióként általában „kimenő megvonást, szabadidős programokból való részvétel korlátozását, stb.” alkalmazzák. („Ha például a többiek moziba mennek, akkor ő nem mehet velük. Megadott időn belül változtatnia kell magatartásán és akkor egy későbbi időpontban megnézheti ő is a filmet.”)
A bántalmazás kapcsán a növendékek az intézmény pszichológusánál terápiás beszélgetéseken vesznek részt, illetve a Vadaskert Alapítvány által indított agresszió kezelési tréning nyújthat még segítséget. Súlyosabb esetben rendőrségi feljelentést tesznek az elkövető ellen, ilyen utoljára négy évvel ezelőtt fordult elő. Az áldozattal szintén az intézmény pszichológusa beszél, ha szükség van rá külső szakembert is bevon a terápiába / Nevelési Tanácsadó, gyermek pszichiáter, stb. /. Az intézmény vezetője minden esetben meghallgat mindenkit: áldozatot, elkövetőt, szemtanút egyaránt, majd esetkonferenciát hív össze, ahol döntés születik az üggyel kapcsolatos teendőkről. Nincs speciálisan képzett szakember ezen problémakör kezelésére és nem ismernek ilyen szolgáltatót. Az intézmény pszichológusa, szociális munkása, gyógypedagógusa által végzett terápiás beszélgetések, szerepjátékok, a gyermekek által készített rajzok értékelésekor derülhet fény a gyermekbántalmazásra.
Az igazgató kiemelte, hogy bűnmegelőzési előadások tartása alkalmával, a bántalmazás, szexuális bántalmazás, minden esetben téma. A Szakmai Munkaközösség éves munkatervének részét képezi a drog, a bántalmazás, a szexuális bántalmazással kapcsolatos prevenciós előadások tartása, az intézmény dolgozói és növendékei számára, az intézményben szupervízió van a kollégák számára. Az elmúlt öt évben nem fordult elő felnőtt általi gyermekbántalmazás. Az intézményben lakó növendékek fordulhatnak panasszal az intézmény vezetőjéhez, Ifjúsági Önkormányzathoz, Érdek Képviseleti Fórumhoz, Gyermekjogi Képviselőhöz, ilyen panasz nem fordult elő 2010-2011-es tanévben.
A testtudat neveléssel kapcsolatban azt a tájékoztatást kaptam, hogy az intézmény mentálhigiénés szakembere, saját maga által összeállított, tematika alapján délutáni foglalkozások alkalmával tart kiscsoportos beszélgetéseket növendékeikkel. A fogamzásszabályozás megoldott az intézményben. A Heim Pál Kórházból az intézményhez kirendelt egészségügyi szakember feladata ez. 2010-2011-es évben egy esetben került sor abortuszra és nem született gyermek. A 2010-2011-es évben nem volt gyermekprostitúcióval veszélyeztetett lány az intézményben. Négy évvel ezelőtt, egy esetben kerültek kapcsolatba a gyermekek prostitúcióval, egy lány gyermek abuzálta szobatársát, ezért 1 év 4 hónap felfüggesztett börtönbüntetést kapott.

6. Győr-Moson-Sopron Megye Önkormányzatának Gyermekvédelmi Központja, Győr
A kilenc önálló szakmai egységből álló intézménybe a 2010-2011 során 8 esetben kerültek be bántalmazott gyermekek. Egy 13 éves lány esetén történt szexuális bántalmazás, a bántalmazó az apa volt, jelzőrendszeri intézkedésre történt az intézménybe utalás, a lány pszichológus segítségét kapja. A második esetben egy 15 éves lányt ért fizikai bántalmazás, a bántalmazó az anya volt, jelzőrendszeri intézkedésre történt a beutalás, a segítségnyújtás részben a meleg, szeretetteljes légkör biztosításával, részben pszichológus segítségével jelenleg is zajlik. Egyéves fiú csecsemő esetében történt fizikai bántalmazás, amelyet az anya követett el. Az apa tette meg a feljelentést a rendőrségen, amelyet azonnali kiemelés és nevelőszülőnél történő elhelyezés követett, szerető légkör biztosítása jelenti a segítségnyújtást. Egyéves kislánnyal szemben követtek el nagyon súlyos fizikai bántalmazást (életmentő műtéttel tudták a kislány állapotát stabilizálni, súlyos koponyatörést szenvedett, maradandó károsodással). Még folyik a körülmények tisztázása, elkövetőként az anya, a nevelőapa, és nagyszülő is felmerült, kórház jelzésére történt az intézkedés. Azonnali kiemelés és nevelőszülőnél történő légkör biztosítása jelenti a segítségnyújtást.
Egy 14 éves lányt ért fizikai bántalmazás, az apa részéről Jelzőrendszeri intézkedésre történt a beutalás, pszichológus által nyújtott segítséget kap. Egy12 éves lány sérelmére történt fizikai bántalmazás az apa által. A gyermekjóléti szolgálat jelzésére történt az intézkedés, a lányt pszichológus segíti.
Négy (3,5,6 és 8 éves) testvért hanyagoltak el, és követtek el sérelmükre bántalmazást a szüleik. Jelenleg folyik az ügy vizsgálata. A jelzőrendszer nem tudott jól működni, mert a szülők éveken át folyamatosan vándoroltak az országban. Csak a bekerülést követően derült fény – a gyerekek elmondása szerint – a bántalmazás tényére. Egy 17 éves lányt bántalmazott anyja, élettársa. A lány keresett segítséget, a gyakorlati oktatója hívta fel intézményt. Pszichológiai segítségnyújtás történik folyamatosan.
Az intézetben nincs intézményi protokoll a bántalmazás felismerésére. Jelenleg dolgoznak egy uniós pályázaton, melynek része lesz ilyen típusú protokoll kidolgozása is a rendőrséggel és az áldozatvédelmi szolgálattal közösen. Az intézmény egészében a fenti időszakban három esetben fordult elő fizikai bántalmazás (egy esetben a speciális fiúcsoportban, két esetben a különleges gyermekotthonban), egy esetben szexuális bántalmazás a különleges gyermekotthonban (kortárs bántalmazás). Minden esetben rendőrségi feljelentés történt a gyám által a bántalmazó ellen, az áldozattal az intézmény saját pszichológusa foglalkozik, ezen kívül a kórházak gyermekpszichiátereit keresik meg, akik közül eggyel megbízási szerződésük van.
Megelőző programként rendszeresen szerveznek előadásokat, védőnő, rendőrségi szakember, fiatalkorúak ügyésze, pártfogó felügyelő részvételével, valamint beszélgetéseket saját szakemberek vezetésével. Szupervízió sajnos nincs az intézményben.
Az elmúlt öt évben nem volt olyan eset, amikor bentlakó gyermeket felnőtt bántalmazott. Az intézményben bántalmazás esetén a gyermek a gyámjához. vagy bármely vele kapcsolatban álló felnőtthöz fordulhat. Ezen kívül anonim módon panaszláda működik, valamint a gyermekjogi képviselő elérhetősége minden gondozási helyen kifüggesztésre került. Az intézményben érdekképviseleti fórum és gyermekönkormányzat is működik. 2010/2011. évben nem volt ilyen jellegű panasz. A szexuális felvilágosítás egyrészt a gyámok feladata, melyet egyéni módszer alapján végeznek, alapvetően bizalmas beszélgetések keretében. Ezen kívül védőnővel van megbízási szerződésük, akinek ez feladatkörébe tartozik.
A fogamzásgátlást meg tudják oldani, egyrészt az ellátmány terhére, másrészt a 2010-es évtől rendelkezésre álló családi pótlék 50 %-ából. Nehézséget az értelmileg sérült ellátottak esetében jelent ennek megoldása. Abortuszra 4 esetben került sor, egy esetben pedig kiskorú lánynak született gyermeke.
Az intézményben az elmúlt évek során több esetben is felmerült a gyermekprostitúció jelenléte, azonban nagyon kevés esetben beszéltek erről a gyermekek maguk, vagy nyert más úton bizonyítást a gyanú. Leggyakrabban abban az otthonban, ahol várandós vagy kisgyermekes anyákat fogadnak be. Elmondásuk szerint partnerük késztetésére végzik ezt a tevékenységet. Sajnos az esetek szinte teljes egészében az őket használó férfiak az intézetbe kerülésüket követően mindent megpróbálnak elkövetni a felkutatásukra. A bántalmazók gyakran fenyegetőznek (az intézmény felgyújtását is többször kilátásba helyezték, a munkatársakat jó ideig félelemben tartva). 
A nem anyaotthoni rendszerben három esetben zajlott rendőrségi eljárás prostitúció miatt. Mindhárom esetben 14-18 év közötti lányok voltak érintettek. Két lánynak az édesanyja maga is prostituált volt, nevelőapjuk pedig kényszerítette őket a tevékenység folytatására. Egy lány esetében anyagi haszonszerzés (drog) volt a motiváció. Bekerülésük indokai között is szerepelt a prostitúció, az iskolakerülés és a magatartásproblémák mellett. 
A kapott válasz szerint nagyon kevés eszközük van a helyzet kezelésére. A gyámmal, nevelővel, pszichológussal meglévő személyes kapcsolat, amely lehetőséget nyújthatna segítségkérésre, ez azonban a bekerüléskor még nincs meg, általában nincs lehetőség bizalmi viszony kialakítására. A hazagondozásnak nagyon kicsi az esélye (az esetek jórészében az egész család részére kellene terápiás segítséget nyújtani).
Mivel nem zárt intézményként működnek az otthonok, a szökések megakadályozására nagyon kevés lehetőség van, minimális szakmai létszámmal dolgoznak, a kimenőket nehezen tudják kordában tartani, továbbá ki kell engedni a gyerekeket a városi iskolákba, ahonnan nem jönnek vissza, ha szökni akarnak. Nincsenek a témával kapcsolatban továbbképzési lehetőségek, munkatársaik járatlanok, kevés információval rendelkeznek, továbbképzésre alig tudnak forrást biztosítani. Kilenc esetben indult eljárás, egy esetben felfüggesztett börtönbüntetést kapott az apa, egy esetben felmentették a szexuális erőszakkal megvádolt apát, mert az eljárás során más vádlott került látókörbe, két esetben figyelmeztetéssel zárult az ügy, öt esetben van folyamatban az eljárás. Egy dolgozó esetében került sor rendőrségi kihallgatásra tanúként kiskorú veszélyeztetése tárgyában, de a vádemelés nem történt meg, így nem került sor semmilyen szankcióra sem.

7. Diószeghy Sámuel utcai Általános Iskola, Egységes Gyógypedagógiai Módszertani Intézmény, Diákotthon és Gyermekotthon, Budapest
A gyermekotthonban, középsúlyos értelmi fogyatékos gyermekek és fiatal felnőttek kerültek elhelyezésre. Az igazgató válaszában kiemelte, hogy a náluk nevelkedő gyermekek sajátos nevelési igénye okán, a tájékoztatás kissé sajátos, hiszen ezen gyermekek esetében, a bántalmazás más formában jelentkezhet esetleges problémaként, tényként.
Az elmúlt egy évben bántalmazás miatt egy gyermek került az intézménybe. A 8 éves kisfiút a gyámhatóság jegyzőkönyvében foglaltak szerint az apja verte. A szülők saját elmondása szerint, a büntetés ilyen formája teljesen elfogadott, megfelelő eszköznek tartják fiuk nevelésére. A jelzőrendszer jól működött, a gyermek állapota sokat javult az otthonba való elhelyezése óta. 
Írott intézményi protokoll bántalmazott gyermek bekerülése esetére nincs. a bekerülést követően a gyermekotthon vezető, a család- és utógondozó megbeszélést folytattak az ügyben szereplő szakemberekkel, szülőkkel, gyermekkel, ezt követően team megbeszélés (tájékoztatás, megfelelő hely keresése a gyermeknek az otthonban, stratégiai lépések megbeszélése) történt, majd a gyermek állapotának felmérése az intézményi pszichológus szükség szerinti bevonása mellett.
Fizikai és szexuális kortársbántalmazás nem fordult elő. Verbális kortársbántalmazás enyhébb formában, akár mindennapi szinten „zsörtölődések”, hirtelen „szóváltások” formájában van jelen. Ezeket a problémákat a gyermekek maguk is nagyon jól kezelik (bár sok esetben, tisztában sincsenek a problémával, gyakran még a szavak jelentésével sem). Természetesen nagy odafigyelés mellett, ezekben az esetekben mindig segítségükre vannak a szakképzett nevelők, ha erre szükség van. A nevelők hangsúlyt helyeznek a figyelemfelhívásra, fontos, hogy a gyerekek tisztában legyenek az általuk használt szavak értelmével és társaikra gyakorolt hatásával. A gyógypedagógia területén fokozottan jelentkezik a kétszemélyes kapcsolat, a bizalmi viszony fontossága. Ezek a gyerekek státuszukból adódóan is több figyelmet igényelnek, emellett nagyon ragaszkodóak és odaadóak az általuk preferált felnőttekhez. Minden apró, vagy súlyosabb problémájukról hamar értesülnek. A gyermekek mindig részesülnek segítségben az intézményen belül. Ebben segítségükre van a gyermekotthon pszichológusa és családgondozója is, akiket felkereshetnek és rendszeresen fel is keresnek a gyermekek. Egyéni panaszaik meghallgatására és orvoslására így mindig van lehetőség. Nem tudnak róla, hogy a bentlakó gyermekek közül bárkit is bántalmaztak volna otthonában, az intézményben, vagy egyéb helyen. 
Beszámoltak viszont egy jelenleg is zajló eljárásról, melynek tárgya, hogy feljelentették az iskola egyik dolgozóját egy bentlakó 18 éves fiatal hozzátartozói. A feljelentés szerint a dolgozó bántalmazta a fiút. Az esetről az intézmény csak a rendőrségtől értesült, sem a gyermek, sem a hozzátartozók feléjük semmilyen panasszal nem éltek. A gyermekotthonban soha hasonló sem fordult elő, intézményük mindig mentes volt az ilyesfajta atrocitásoktól. 
Szexuális nevelésben a gyermekek az iskolában, 10. osztályában tanórai keretek között részesülnek. Az elmúlt tanévben pontosan megfogalmazódott az igény, hogy szükség lenne egy átfogó projekt rendszerben működő, minden területet felölelő (gyermekotthon, iskola, diákotthon) tervezet kidolgozására, amely jelenleg folyamatban van.
Az elmúlt évben nem volt terhes gondozott, nem került sor abortuszra, több évre visszamenőleg is csupán egy terhességről tudnak beszámolni (egy szökésből visszahozott lány esetében). Az intézményben nevelkedő gyermekek fogyatékosságukból adódóan, jellemzően nem élnek nemi életet. Összesen két leány esetében kellett foglalkozniuk a fogamzásgátlás kérdésével, az ő esetükben, ápolónők segítségével kerestek megfelelő megoldást. Állandó odafigyelést ellenőrzést igényelt a kérdés esetükben. Nincs semmiféle tudomásuk arról, hogy bármilyen formában kapcsolatba kerültek volna prostitúcióval a gondozottak.

8.	Doborjáni Ferenc Nevelési – Oktatási Központ, Sopron
Az intézményben két gyermekotthon működik: az I. számú gyermekotthon férőhelye 40 fő, jelenlegi létszáma: 31 fő. Ebből kiskorú, illetve fiatalkorú: 27 fő; a II. számú gyermekotthon engedélyezett férőhelye 20 fő, jelenlegi létszáma 13 fő. Ebből kiskorú illetve fiatalkorú: 13 fő.
Az I. számú gyermekotthonba egy gyermek került be bántalmazás, szexuális zaklatás miatt, aki jelenleg már nagykorú. A 9 éves gyermeket korábban a nevelőapa bántalmazta, a jelzőrendszer megfelelően működött, hiszen a gyermek átmeneti nevelésbe került.
A II. számú gyermekotthonba egy 16 éves gyermek került be nevelőapja által elkövetett bántalmazás miatt. Itt a gyermek testvére jelezte a problémát, és így kerültek mindketten ideiglenes elhelyezésbe, a Győri Területi Gyermekvédelmi Szakszolgálat Befogadó Otthonába. Egy esetben történt fizikai kortárs bántalmazás, kisebb verbális bántalmazás napi szinten jelenik meg, szexuális bántalmazás nem történt.
A bántalmazás felismerésére intézményi protokoll nincs az intézményben. A gondozók részéről történik segítségnyújtás, módszertani tudásuk legjavát adva, nagyon sok alternatív módszert alkalmazva, az otthonon belül kezelik a konfliktusokat. A gyermekotthon pszichológusa napi szinten és rendszerességgel foglalkozik a konfliktusok kezelésével. Bántalmazás és szexuális bántalmazás elleni megelőző programokat rendszeresen tartanak a védőnők, az ÁNTSZ dolgozói, orvosok, pszichiáterek.
Egyéni panaszra protokoll nincs. Rendszeres szexuális felvilágosításra irányuló előadások kerülnek megszervezésre, Két terhesség volt, egy abortuszra került sor. A fogamzásgátlás kérdését megoldják: 2010. januárja óta a fél havi családi pótlék felett a gyám a törvényi szabályozás szerint rendelkezhet, amelybe belefér a fogamzásgátló tabletta megvásárlása. A gyermekek kapcsolatba kerültek a prostitúcióval, ez 17-18 éves lányokat érinti. Az intézmény a veszélyekről szóló személyes beszélgetéseken túl, a rendőrséggel szoros együttműködésben igyekszik megakadályozni, hogy gyermekek a prostitúció szervezett rendszerébe kerüljenek.

9.	Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Gyermekvédő Intézet és Gyermekotthon, Szolnok
Bántalmazásra vonatkozó intézményi protokollal nem rendelkeznek. Az intézmény pszichológusai – amennyiben vizsgálataik során bántalmazás gyanúja merül fel, vagy a gyermek anamnézisében utalást találnak rá – a gyermekek korának megfelelő pszichológiai módszerek alkalmazásával valószínűsítik a bántalmazás megtörténtét; a megfigyelést zárt lélektani tér, bizalmi légkör és a megfelelő vizsgálati helyzet kialakítása mellett biztosítják. 2007-2011. között négy esetben történt fizikai bántalmazás, a verbális bántalmazás gyakori, szexuális bántalmazás pedig öt esetben történt.
A bántalmazott gyermek gyámja minden esetben megteszi a szükséges intézkedéseket. Az ügy súlyosságától függően pszichológus segítségét kéri, aki szükség szerint terápiát kezd a kiskorúval, hogy feldolgozza a bántalmazást. A pszichés segítség vonatkozhat a bántalmazóra is. Előfordul, hogy a bántalmazó gyámja kérte az ő gondozási helyének megváltoztatását az illetékes gyámhivataltól. Súlyosabb esetben rendőrségi feljelentést tesz a gyám, az eljárás során a bántalmazó részére eseti gondnokot rendel a gyámhivatal. Nincs speciálisan képzett szakemberük, ilyen szolgáltatásról sem tudnak. Speciális program nincs, de a napi élethelyzeteket, nevelési szituációkat, beszélgetéseket felhasználják arra, hogy tanítsák a gyerekek számára indulataik féken tartását, agressziójuk kezelését egymás személyiségének tiszteletben tartását.
2011. október l-jétől a TAMOP-5.2.5. jelű pályázaton elnyert forrásból több csoportban és korosztályban nyílik lehetőség a gyermekotthonban élő gyerekek számára deviancia-, és agresszió kezelését segítő tréningek szervezésére, valamint rövid és nyílt végű egyéni pszichoterápiák folytatására, amelyen bármilyen bántalmazást elszenvedett kiskorúak megsegítésére sor kerülhet.
Az intézményben egy nevelő ellen fegyelmi eljárás indult, amely a gyám feljelentése alapján indult, rendőrségi eljárás idejére fel van függesztve.
A gyermekek a gyámjukhoz fordulhatnak bármilyen panasszal, aki mint törvényes képviselőjük eljár ügyükben. Bántalmazás esetén is a gyámhoz, de az intézmény szakmai igazgatóhelyetteséhez és az igazgatóhoz is fordulhatnak. A lakásotthonokban ki van függesztve a gyermekjogi képviselő telefonszáma, elérhetősége, aki minden hétfőn fogadónapot tart az intézményben. 
A szexuális felvilágosítást illetően leginkább az oktatási intézményekre támaszkodnak, hiszen ott a gyermekek nagy százaléka részesül szexuális felvilágosításban. A gyermekotthon lakásotthonaiba rendszeresen meghívják az ÁNTSZ munkatársát, aki egyénileg vagy kiscsoportban beszélgetést folytat a serdülő lányokkal az őket érintő, érdeklő témákról.
A fogamzásszabályozás megoldott „lehetne”, hiszen a lányok kora, egyéni élethelyzete, és elsősorban orvosi javaslat alapján biztosított számukra bármely fogamzásgátló eljárás. Sok esetben kellő felelősségtudat hiányában nem élnek a fogamzásszabályozás lehetőségével (tanácsok, felvilágosítás ellenére), előfordul, hogy a szakellátó rendszerből való „szabadulás” lehetőségét látják abban, ha gyermeket szülnek és szándékosan esnek teherbe.
10 esetben került sor abortuszra. 6 esetben született gyermeke fiatalkorú ellátottnak, ebből 4 esetben már várandósan kerültek az intézménybe.
A rendszeresen engedély nélkül távozó 18 év alatti lányok tulajdonképpen mind veszélyeztetettek prostitúcióval, de érintettségükről biztosat nem tudnak. (Ha a lakásotthon közelében gyanús gépkocsik, vagy személyek társaságában tűnnek fel a lányok, az intézmény kapcsolatba lép a rendőrséggel; az elmúlt egy-két évben nem, de két évvel korábban tudtak segíteni a lányokat futtató banda elfogásában is.) Az elszökött, 18 évesnél fiatalabb lányok az esetek „nagy részében motiválatlanok az elfogadott társadalmi normák, szabályok szerinti életvitelre. Élettársi kapcsolatból, bűncselekményes előzményekkel, alulszocializáltan és iskolázatlanul kerültek a rendszerbe, nyitott lakásotthoni, gyermekotthoni keretek között szinte megtarthatatlanok.”
Két esetben indult büntető eljárás abúzus-ügyben: 2007-ben 14 éves fiú 9 fiú sérelmére elkövetett szemérem elleni erőszak bűntettében. Bírósági ítélet 2,5 év büntetés végrehajtási intézet, ebből 16 hónapot előzetes letartóztatásban, három hónapot börtönben töltött, feltételes elbocsátását engedélyezték. 2009-ben 14 és 16 éves fiúkat 13 éves fiú ellen folytatólagosan társtettesként elkövetett zsarolás, személyi szabadság megsértése, szemérem elleni erőszak, állatkínzás bűntette miatt 3 év javítóintézeti nevelésre ítéltek, 2011. június 06-án ideiglenes elbocsátásukat engedélyezték.

10.	Budapest Főváros Önkormányzatának Területi Gyermekvédelmi Szakszolgálatának Gyermekotthona és Befogadó Otthona
A Fővárosi Módszertani Gyermekvédelmi Szakszolgálatnál a gyermekbántalmazással kapcsolatos adatok a Fővárosi Gyermekvédelmi Szakértői Bizottság nyilvántartásában találhatóak. A Szakértői Bizottság minden családjából kiemelt gyermekről komplex szakvéleményt készít, melynek része az orvosi-, pszichológiai, bizonyos esetekben a pszichiátriai vizsgálat. A szociális munka módszereivel a gyermek sorsának előzményei, családjának körülményei, korábbi iskolai előmenetele is feltárásra kerül. A Szakértői Bizottság vizsgálata, valamint a gyermekkel a befogadó otthonban folytatott napi pedagógiai munka és pszichoterápiás segítségnyújtás során a gyermek bántalmazására vonatkozó információk jó eséllyel kerülnek feltárásra. Az ügyek egy részében a családból való kiemelés közvetlen oka a bántalmazás, míg számos esetben a gyermekvédelmi szakellátásba kerülést követően válik nyilvánvalóvá a korábbi bántalmazás ténye. Mindezzel meg kell állapítani, hogy ebben a problémakörben magas látenciával kell számolni, különösen a szexuális abúzusok esetében.
Az intézmény adatai szerint 2010. január 1-je és 2011. augusztus 31. között a Szakértői Bizottságnál 39 ilyen eset került vizsgálatra (24 leány és 15 fiú). Egy lány esetében nyert bizonyítást a szexuális bántalmazás a többi esetben fizikai bántalmazásról volt szó. Életkori megoszlás tekintetében a még egy évet be nem töltött gyermektől a 17 éves korú gyermekig minden korosztályból érintett gyermeket ez a probléma, kiugró esetszám a három, illetve négy évesek vonatkozásában figyelhető meg (5-5 fő).
Az esetek kapcsán nyilvánvalóvá vált, hogy a bántalmazó szinte mindig a családból, illetve a szülők kapcsolatrendszeréből került ki. A jelzőrendszer annyiban működött, amennyiben érzékelte a problémát és kezdeményezte a hatósági beavatkozást. Nyilvánvaló, hogy az időfaktornak is nagy szerepe van a jelzőrendszer hatékonyságát vizsgálva. A bántalmazással összefüggő beutalások esetében a gyerekek azonnali pszichológusi segítségnyújtást kapnak a befogadó otthonban. A pszichológiai segítségnyújtás alapja a krízisintervenció. A befogadó otthonban eltöltött idő rövidsége nem teszi lehetővé a mélyebb terápiás beavatkozást. Szükséges a további bántalmazásokkal szembeni védelem megszervezése, ezért nagy hangsúlyt fektetünk a biztonságérzet kialakítására. A befogadó otthoni elhelyezést követő szükséges ellátást, támogatást a Szakértői Bizottság szakvéleménye állapítja meg.
A bántalmazás felismerésére, kezelésére külön protokoll nincs kidolgozva. A jövőben tervezik ilyen, úgynevezett „eseményprotokollok” kidolgozását. Az otthon szakmai protokollja és módszertani ajánlásai általánosságban tartalmazzák a szükséges eljárásmódokat, a munkatársak közötti együttműködést és jelzési kötelezettségeket. Ezek alapján az intézmény orvosa, pszichológusa, esetfelelős szociális munkása minden esetben 24 órán belül találkozik az összes beutalt – köztük a bántalmazott – gyermekkel.
A verbális és lelki bántalmazások a kortársak esetében sajnos mindennaposnak tekinthetőek. Ezeket pedagógiai eszközökkel próbálják kezelni. A fizikai bántalmazás esetében megvizsgálják annak mértékét és körülményeit, és szükség esetén rendőrségi feljelentést tesznek. A szexuális bántalmazások felmerülése esetén mindig feljelentést tesznek.
Kortársbántalmazásnál, fizikailag elkülönítik a bántalmazottat és a bántalmazót szükség esetén a szemtanút is, az ismétlődés elkerülése és a biztonságérzet megteremtése érdekében. Erre a befogadó otthon méretei és a több telephely lehetőséget biztosítanak. A kortársak közötti bántalmazás esetében a fiatalok a gyerekcsoport nevelőjétől és az intézmény pszichológusától kapnak segítséget. Ezen ügyek kezeléséhez külső segítséget nem szoktak igénybe venni.
A pedagógusok többsége részt vett „A gyermekbántalmazás kezelése és megelőzése” című 32 órás akkreditált tanfolyamon melyet a „Család Gyermek Ifjúság Közhasznú Egyesület „ munkatársai tartottak számukra. Külső szolgáltatóként az ESZTER Alapítvánnyal és a NANE-val tartanak kapcsolatot.
Az intézményen belüli bántalmazás elleni megelőző programmal nem rendelkeznek. Ilyen jellegű felkészítést nem kapnak a gyermekek. A kollégák érintőlegesen találkoznak ezzel a kérdéssel az előző pontban említett képzés keretében.
Rendszeres szupervízió e tárgykörben nincs. Az intézmény a mindenkori anyagi forrásainak megfelelően tud szupervíziót biztosítani, melyeknek természetes módon részét képezik az e témakörben felmerülő problémák is.
A gyermekek bántalmazására felnőttek részéről elsősorban a látogatások alkalmával kerül sor. Ezek az esetek többségében verbális és pszichikai bántalmazások. Ilyen esetekben kezdeményezik a gyámhivatalnál a családtagokkal való kapcsolattartás módosítását. Amennyiben az iskolában fordul ilyen eset elő, akkor az iskola illetékes pedagógusával igyekeznek tisztázni a helytelen bánásmód okait és esetleges következményeit. A gyermekek ezekben az esetekben a fent említett pedagógiai és pszichológiai segítségnyújtásban részesülnek. Az utóbbi két évben egy alkalommal fordult elő, hogy eltávozás idején fizikai bántalmazás érte felnőtt részéről az egyik növendéket. Ha a befogadó otthonban verbális vagy pszichikai bántalmazást, megengedhetetlen kommunikációt, elfogadhatatlan nevelési stílust tapasztalnak kolléga részéről, akkor az első alkalom után munkajogi felelősségre vonásban, figyelmeztetésben részesül a munkatárs. Ismétlődés esetén vizsgálatot indítanak, melynek időtartama alatt felfüggesztik munkaviszonyát.
Amennyiben fizikai vagy szexuális visszaélés merülne fel, úgy fegyelmi vizsgálatra és büntetőjogi feljelentésre kerül sor. Az elmúlt öt évben ilyen eljárásra nem került sor. Azt megelőzően volt rá példa, hogy munkatársat bántalmazás és alkalmatlanság miatt kellett elbocsátani.
Az intézmény Nevelőszülői Szolgálatánál az elmúlt 5 évben 6 gyermek esetében derült fény a nevelőszülő részéről elszenvedett bántalmazásra. Ezekben az esetekben a gyermekek nevelőszülőnél kijelölt gondozási helyét azonnal megváltoztatták, a nevelőszülő jogviszonyát megszüntették, az esetet jelezték az illetékes gyámhivatalnak. A gyámhivatalok az összes esetben rendőrségi feljelentést tettek. A szabályozott egyéni panasz lehetőségét a befogadó otthon házirendjének 20. pontja taglalja. A gyermekjogi képviselő elérhetősége minden csoportban jól látható helyen van kifüggesztve.
A szexuális felvilágosítás elsősorban négyszemközti beszélgetések kapcsán valósul meg, amelyen a pszichológus és a nevelő vesz részt. Amennyiben ez a téma csoport szinten is felmerül, úgy csoportos foglalkozás keretében is megvalósul a szexualitással kapcsolatos ismeretek bővítése. Az intézmény gyermekorvosa az általános és a nőgyógyászati vizsgálatok, illetve a fogamzásszabályozás kapcsán minden alkalommal végez ilyen irányú felvilágosító munkát. A fogamzásszabályozás a befogadó otthonban biztosított.
Az abortuszokkal kapcsolatban a befogadó otthon vonatkozásában elmondható, hogy a fiatalok még a bekerülésüket megelőzően estek teherbe (intézményünkben rövid átmeneti ideig tartózkodnak), előfordult már, hogy a beutalás egyik indokaként is szerepelt ez a családból való kiemelésre. A vizsgált időszakban 8 alkalommal kísértek gyermeket terhesség megszakításra.
A gyermekek szexuális kizsákmányolásával kapcsolatos információkat legtöbb esetben csak közvetve tudják beszerezni a családtagok vagy kortársak elmondásaiból. Az intézmény az átmeneti gondozás keretében fogad olyan gyermekeket is, akik vidékről, családjukból vagy gyermekvédelmi intézményből távoztak el engedély nélkül. Rendszerint a rendőrség szállítja be ezeket a gyermekeket az intézménybe. Ezeknél a fiataloknál a hatósági jelentésben a prostitúciós tevékenységre utaló bejegyzés általában szerepel, szabálysértési eljárást von maga után. Az intézmény szakmai protokollja szerint a rendőri jelentést mellékelve értesítik erről a gyámot, valamint a gyermek, gondozási helyét. Éves szinten megközelítőleg 30 ilyen esetet regisztrálnak. Az ideiglenes hatállyal elhelyezett gyermekek tekintetében két fő esetében indult rendőrségi eljárás. Munkatársaik tapasztalatai alapján a látencia hasonlóképen jelen van ezeknél az eseteknél, mint a bántalmazás egyéb formáinál.
Az elmúlt 5 évben az intézetben nevelkedő gyermek illetve náluk dolgozó kolléga vonatkozásában abúzus gyanújával büntetőeljárás nem indult. A téma fontossága miatt az intézmény több munkatársa az idei évben részt vett a „Pandora szelencéje” című kutatásban. 
A gyermekotthonra vonatkozó válaszban az igazgató mindenekelőtt megjegyezte, hogy tapasztalataik szerint a gyermekjóléti esetmegbeszélések megvalósulása terén hatékony változásra nem lehet számítani. A szociális, oktatási területeken, országos szinten jelentős költségelvonásokkal, a humán erőforrás szűkítésével találkoznak. Ezért a terület szemléletmódjában, munkamódszerében egyre nehezebben képes megújulni, illetve törvényben előírt feladatainak eleget tenni. Ez a megállapítás fokozottan érvényes a nevelési-oktatási intézményekre, amelyek jelentős részében nagyfokú bizonytalanság övezi az őket érintő átalakulásokat, változásokat.
Az iskolapszichológusi hálózat bővítése valamint a gyermek-és ifjúságvédelmi felelősi rendszer hatékonyságának növelése lényeges előrelépést jelenthetne a gyermekek jogtudatosítása és jogérvényesítése érdekében. Az orvosok és egészségügyi alkalmazottak gyermekvédelemben betöltött szerepének tudatosítása és ilyen irányú érzékenységének fokozása régóta napirendi téma szakmai körökben.
Álláspontjuk szerint hasonló ajánlások megtétele a Belügyminisztérium felé a rendőrképzést illetően szükséges lenne. Megítélésük szerint a rendőri szervek munkája gyermekvédelmi vonatkozásban évről-évre javuló tendenciát mutat. Néhány eset kapcsán mégis kiderül, hogy a rendőrségi alkalmazottak sem szemléletükben, sem a mindennapi eljárásokat, módszereket illetően nincsenek kellőképpen felkészítve a gyermekbántalmazásos ügyek kezelésére. A rendőrségen erre „szakosodott” speciálisan képzett szakemberek hiánya érzékelhető.
Az intézményben több mint egy éve munkacsoport szerveződött rendőrségi; gyermekvédelmi; valamint civil szervezetek bevonásával, melynek eredményeként reményeink szerint az ősz folyamán akkreditálásra kerül egy képzés. A továbbképzési programban kiemelt helyen szerepel munkatársak felkészítése a gyermekbántalmazás és ezen belül a gyermekek elleni szexuális visszaélés felismerésére és kezelésére. A továbbképzések keretében gyermekotthon pszichológusai részt vettek a „Chicoca fája” című, a szexuális bántalmazást megelőző képzésben. Ez elsősorban óvodás és alsó tagozatos gyermekek felkészítésére használható.
Ezen kívül a nevelők jelentős része végezte el „A gyermekbántalmazás kezelése és megelőzése” című 32 órás tanfolyamot. A fenti képzéseket a „Család Gyermek Ifjúság Közhasznú Egyesület” szervezte. Az egyesület képzései a gyermekvédelemmel foglalkozó szakemberek számára hozzáférhetőek és mindennapi munkájuk során jól hasznosíthatóak.

11.	Jász-Nagykun-Szolnok Megyei Kádas György Általános Iskola, Szakiskola, Egységes gyógypedagógiai Módszertani Intézmény, Diákotthon és Gyermekotthon, Kisújszállás
Két különleges lakásotthon működik az intézmény keretein belül, ezek közül az egyikben 10 fő, a másikban 7 fő került elhelyezésre. A tárgyévben és az azt megelőző években a különleges lakásotthonokba befogadott gyermekeknél nem fordult elő bántalmazás.
Az új gyermekek fogadására kidolgoztak a folyamatszabályozást, mely elősegíti a gyermek zökkenőmentes beilleszkedését. Heti 30 órában pszichológus, megbízási szerződéssel heti 1 órában pszichiáter segíti az intézmény munkáját.
Kortárs által történő bántalmazás (fizikai) egy esetben fordult elő. A bántalmazás középsúlyos értelmileg akadályozott gyermekek között történt. A bántalmazott fiú nem tud beszélni, a bántalmazó a szemtanút megfenyegette, ha jelzi a történteket, őt is bántalmazni fogja. A bántalmazás nyomait észlelve orvoshoz vitték, látlelet készült, a bántalmazót feljelentették a rendőrségen. Az eset 2011 áprilisában történt, jelenleg az ügy rendőrségi szakaszban tart. A gyermekekkel személyre szabottan egyéni és csoportos formában heti 30 órában pszichológus foglalkozik.
A lakásotthonokban élő gyermekeket (1 otthon, 2 iskolában, 3 intézményben, 4 egyéb helyen) nem bántalmazták. A gyermekek érdekérvényesítését a Házirend és a Szakmai program tartalmazza. 
Az intézménybe a gyámi tanácsadó (havi rendszerességgel), a gyermekjogi képviselő (2 hetente, elérhetősége, fogadóórája a faliújságon található) rendszeresen ellátogat, biztosítják a lehetőséget a négyszemközti beszélgetésekre.
A gyermekek szexuális felvilágosítása, testtudat nevelése koruk, értelmi képességük figyelembe vételével egyéni és csoportos formában történik. A szexuális felvilágosítást, beszélgetéseket egyéni formában végzik, mert a gyerekek ez esetben nyíltabbak, őszintén kérdeznek. 2011. évben egy terhesség és egy abortusz történt. A fogamzásgátlás kérdését a gyermekekkel megbeszélve nőgyógyász szakorvos vizsgálata és javaslata alapján oldják meg. A gyermekek nem kerültek kapcsolatba a prostitúcióval.
A kisújszállási Speciális Gyermekotthon 16 fő fiú számára biztosít teljes körű, otthont nyújtó ellátást két csoportban. A gyermekotthonban speciális ellátási szükségletű gyermekeket és fiatalokat nevelnek, gondoznak. A bekerülés oka a jelenleg itt élőknél a magatartászavar, deviáns, antiszociális viselkedés. Mindezek mellé több esetben pszichés problémák társulnak. A gondozásban lévők közül jelen pillanatban egyetlen fiúnál sem volt a bekerülés oka a bántalmazás.
A gyermekotthon jellegéből, valamint a bekerülő fiúk rossz társadalmi státuszából adódóan az intézményben több esetben előfordult kortárs bántalmazás, fizikai illetve verbális szinten. Az agresszív magatartás, az indulatok nem megfelelő kezelése mindennapos az otthonban, melyek sokszor együtt járnak egymás bántalmazásával. Többször előfordul, hogy az erősebbek megütik a gyengébbeket, megfenyegetik őket, személyes értékeiket elveszik tőlük. Ezek a bántalmazások mind akkor történnek az otthon területén, amikor a felnőtt nem látja, valamint kimenők alkalmával. Sajnálatos módon az utóbbi időszakban a felnőttel szembeni bántalmazás is előfordult 5 esetben. Egy fiú emiatt javítóintézeti nevelést kapott.
Szexuális bántalmazás egy fiú esetében fordult elő (11 éves), még az előző gondozási helyén. Amennyiben a sértett fiatal elmondja, hogy bántalmazták, akkor a gyermekotthon vezető azonnal intézkedik a feljelentés megtételéről. Előfordult, hogy nem mertek vallomást tenni a szemtanúk, mert féltek a következményektől, hiszen egy gondozási helyen nevelkedtek tovább az elkövetővel. A bántalmazót nem lehet azonnal kiemelni és ez csak tovább súlyosbítja a sértett helyzetét. Volt olyan eset is az elmúlt években, hogy a sértett visszavonta a feljelentését, mert félt a retorziótól.
A gyermekotthonban jelenleg is üres a pszichológus álláshely, annak ellenére, hogy azt folyamatosan meghirdeti az intézmény. Amikor lehetőség adódott rá, megbízási szerződéssel látták el a feladatot, de ez anyagilag jóval nagyobb megterhelést jelentett, mint egy kinevezett pszichológus alkalmazása. A fiatalok személyiségállapota állandó segítőt igényelne. A gyermekotthonban nevelkedő fiúknak kiscsoportos, valamint egyéni beszélgetések alkalmával adnak felvilágosítást a bántalmazás különböző formáiról, megelőzésről, teendőkről bántalmazás esetén, kihez lehet fordulni. A rendőrség segítségét is kérték e tekintetben, akik már tartottak foglalkozást az otthonban. A gyermekkel szembeni felnőtt bántalmazás nem fordult elő. Jelenleg a gyermekjogi képviselőnél van egy kollégával szemben panasz, aki a gyermek elmondása szerint „megkokizta”a fiú fejét. Az ügyben a gyermekjogi képviselő vizsgálatot fog kérni.
Amikor a gyermekeket gondozásba veszik, kapnak egy „Útmutatót”, mely tartalmazza a bekerülésük formáját, jogikat, kőtelességeiket, kihez fordulhatnak segítségért. Szóbeli tájékoztatás is megtörténik. A gyermekjogi képviselő kéthetente jár az intézménybe. A szexuális felvilágosítás csoportos és egyéni beszélgetések formájában történik, amikor a szexuális úton terjedő betegségekről, a fogamzásgátlásról is szó esik.
Az utóbbi évek tapasztalatai a Speciális Gyermekotthonban azt bizonyítják, hogy a bekerülő fiatalok egyre rosszabb személyiségállapotúak, igen magas nagyságrendben szerepel a bűnelkövetés már a bekerülést megelőzően. A jelenlegi gyermekotthoni rendszer nem tudja valós küldetését betölteni, mivel a személyi és tárgyi feltételek nem tudják biztosítani azt, hogy megvédjék a gondozottakat attól, hogy további áldozatokká, illetve elkövetőkké váljanak.

II. 2. A nemzeti erőforrás miniszter arról tájékoztatott, hogy a korábbi jelentésemben a Gyvt.-ben szabályozott észlelő- és jelzőrendszer működtetésére, gyakorlati problémáira, diszfunkcióira vonatkozó megállapításaimat figyelembe venni igyekszik. a szaktárca és háttérintézménye is. A tárca a Társadalmi Megújulás Operatív Program (TÁMOP)keretében átfogó ágazati reformtevékenységek elkészítésével bízta meg a Nemzeti Család- és Szociálpolitikai Intézetet 2009-ben. A TAMOP 5.4.1 „Szociális szolgáltatások modernizációja, központi és területi stratégiai tervezési kapacitások megerősítése, szociálpolitikai döntések megalapozása” elnevezésű kiemelt program első megvalósítási időszaka ez év végén zárul. A program egyik kiemelt feladata a gyermekjóléti alapszolgáltatás területén egységes szakmai szabályzók, standardok és irányelvek elkészítésével és bevezetésével emelni az ellátások színvonalát. A szakmai munka egyik részterülete kifejezetten az egyes szolgáltatók, szervezetek együttműködésének szakmai-módszertani kérdéseivel foglalkozik. A megfogalmazott irányelvek és sztenderdek jelenleg a véglegesítés fázisában vannak. A munkafolyamat során felhasználásra kerültek a Nemzeti Család- és Szociálpolitikai Intézet által minden évben meghirdetett „Jó gyakorlatok a gyermekvédelemben” elnevezésű pályázatra érkezett gyakorlati megvalósítást összefoglaló anyagok, a megyei kormányhivatalok szociális és gyámhivatalainak az ellenőrzési eljárások során szerzett tapasztalatai, továbbá a területen működő intézmények szakembereinek véleményei is. 
Annak biztosítására, hogy a gyermekek érdekében megvalósításra kerülő szakmai programok megfelelősége már a működési engedély kiadásának fázisában is szakértők bevonásával kerüljön véleményezésre és esetleges korrekcióra, 2011. július 27-ei hatállyal módosult a gyermekjóléti és gyermekvédelmi szolgáltatótevékenység engedélyezéséről, valamint a gyermekjóléti és gyermekvédelmi vállalkozói engedélyről szóló 259/2002, (XII. 18.) Korm. rendelet. A módosítás értelmében a szakmai programot a módszertani intézmény valamennyi szolgáltató tevékenység engedélyezése esetén szakértőként véleményezi. A jogszabályi rendelkezések betartatása érdekében a Gyvt. 2010. január 1-jei hatállyal tartalmazza a gyermekvédelmi igazgatási bírságra vonatkozó szabályokat. Ez alapján a gyermek jogait sértő szolgáltatóval szemben az ellenőrzésre jogosult hatóság igazgatási bírságot szabhat ki. A bírság maximális összege 200 ezer forint. 
A közelmúltban kihirdetésre került a személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti, gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 15/1998. (IV. 30.) NM rendelet módosítása [58/2011. (X. 21.) NEFMI rendelet, amely – az egységes jogértelmezést szolgálva – részletesen szabályozza a szakmai program kötelező tartalmi elemeit. A szaktárca törekszik hatékonyabbá tenni a gyermekjóléti alapellátások rendszerének működését, valamint tökéletesíteni azokat a rendszerszintű válaszokat, amelyeket az ellátók a gyermek érdekeinek és jogainak érvényesítése érdekében tehetnek. Az iskolapszichológusok 2008. évben megkezdett foglalkoztatásának támogatási rendszerét szabályozó források eredményeként, igénylés alapján 30 többcélú kistérségi társulás teremtett és tart fenn egy, kettő vagy három iskolapszichológusi álláshelyet. A szakágazat 2009-ben és 2010-ben az iskolapszichológusok részére konferencián való ingyenes részvételi lehetőséggel és a munkájukat segítő „Szakmai ajánlás” kiadásával is támogatta a gyermekvédelmi rendszert. (Az ajánlás a Nevelési Tanácsadók Egyesületének honlapján, a http://www.nevtanegy.hu/doc/iskpszichr.doC web címen érhető el.) Fontos kiemelni, hogy a közoktatási intézményekben (óvoda, iskola, kollégium, nevelési tanácsadó együttesen) nőtt a teljes munkaidőben pedagógus munkakörben alkalmazott pszichológusok száma, amely szerint a 2009/2010. tanévben: 821 fő, a 2010/2011. tanévben: 998 fő, azaz 177 fővel több pszichológus működött közre a gyermekek védelmét e módon segítő rendszerben. 
A gyermekek sérelmére elkövetett szexuális bántalmazás témakörében a minisztérium a területi gyermekvédelmi szakszolgáltatást ellátó fővárosi és megyei intézményektől információkat kért be a gyermekek sérelmére elkövetett szexuális bántalmazást megelőző programokról, azok hatékonyságáról, a fővárosi/megyei gyermekvédelmi szakellátó rendszerben dolgozóknak képzéseken, továbbképzéseken, felkészítéseken való részvételéről. Az adatkérés 2 év időtartamot (2010. évet és a 2011. év augusztus 31-ig tartó időszakot) ölelt fel, és a Főváros, illetve megye valamennyi gyermekvédelmi szakellátó rendszerének intézményére kiterjedt. Figyelemre méltó, hogy az adatlapokon a szexuális bántalmazást megelőző programokkal összefüggésben 2010-ben az első helyen, 2011-ben a második helyen került megjelölésre az, hogy a megyei gyermekvédelmi szakellátó rendszerben dolgozó kollégák azért nem vettek részt ilyen programokon, mert az adott megyében, ebben a témában semmilyen formában nem került sor megelőző, felvilágosító program megszervezésére. A Nemzeti Család- és Szociálpolitikai Intézet a személyes gondoskodást végző személyek továbbképzéseit tartalmazó jegyzék kiadásáról szóló közleménye tartalmazza az akkreditáltatott képzések jegyzékét. 2011. január 1-jétől a továbbképzés céljából szervezett tanfolyamok közül 4 akkreditáltatott képzés található a háztartáson belüli erőszak témában: családon belüli erőszak – gyermekbántalmazás, a kiskorúak sérelmére elkövetett szexuális bűncselekmények; a gyermekbántalmazás kezelése és megelőzése; elhanyagolás. bántalmazás, erőszak; erőszak a családban, feleség- és gyermekbántalmazás. Tekintettel arra, hogy a házastársak közötti erőszak a statisztikai adatok szerint nem éri el az élettársi kapcsolatban élők közötti bántalmazások arányát, továbbá a nemzetközi szakirodalom is a háztartáson belüli erőszak fogalmát használja, a jövőre nézve kezdeményezzük a Nemzeti Család- és Szociálpolitikai Intézetnél, hogy vizsgálják felül a képzések elnevezését és aktualizálják azok tartalmát. A háztartáson belüli erőszak – beleértve a gyermekek elleni szexuális erőszak kérdését is – elleni küzdelem területén a szaktárca által végzett munka prioritásai közé tartozik a bántalmazottakat befogadó intézményhálózat kialakítása, az országos lefedettségű, a nap huszonnégy órájában ingyenesen elérhető telefonos tanácsadás létrehozása, szakemberképzés, köztudatformálás és a bántalmazás megelőzése. A szaktárca emellett fontosnak tartja, hogy egyre több civil szervezet kapcsolódjon be a munkába a megelőzés és a kezelés időszakába is.
A szexuális bántalmazás kérdésében végzett vizsgálat felhívta továbbá a figyelmet annak szükségességére, hogy a pedagógusképzésbe, valamint a kötelező továbbképzésbe kerüljön beépítésre a bántalmazás felismerése, az ezzel kapcsolatos ismeretek fejlesztése es a hozzá kapcsolódó kompetenciák kialakítása, elmélyítése is. A tárca törekedni fog e célkitűzések megvalósítására. 
A vizsgált időszakban 7 megye tudta biztosítani mindkét évben a gyermekvédelmi szakellátásban dolgozó kollégáinak, hogy valamilyen formában részt tudjanak venni szexuális bántalmazást megelőző programokon. 2010. évben 13 megyében nem vettek részt gyermekvédelmi szakellátásban dolgozó munkatársak szexuális bántalmazást megelőző programokon, míg a 2011. augusztus 31-ig terjedő időszakban 11 megyében nem voltak jelen kollégák ilyen témában megelőző programokon. Két megyében csak 2010-ben nem kapcsolódtak be az érintettek a megelőző programokba, de 2011. év adott időszakában már igen. 
Tanfolyam: 3 megye 3 tanfolyamon vett részt; Összesen 49 fővel; 110 óra időtartamban. Képzés: 4 megye 4 képzésen vett részt; Összesen 44 fővel; 92 óra időtartamban.
Továbbképzés: 8 megye 8 továbbképzésen vett részt; Összesen 115 fővel; 109 óra, valamint 4 félév időtartamban. Előadás: 8 megye 19 előadáson vett részt; összesen 450 fővel; 53 óra időtartamban. 
A tanfolyam témái 2010-ben a bűnmegelőzési alapismeretek és a drogprevenció témakörét ölelték fel; a 2011-ben szervezett tanfolyam címe pedig a „Drogfogyasztás, agresszió, bántalmazás” volt. A képzések témái 2010-ben egyrészt a bátorító nevelés témakörbe tartoztak „Hozd el, ami fáj” címmel, másrészt „A rossz szülői bánásmód hatásának kezelése, a beavatkozás és a segítségnyújtás lehetőségei” címet viselték. 2011-ben a képzések a „Prostitúció és emberkereskedelem visszaszorítása”; illetve „Bűnmegelőzés és re- integrációs program” címmel kerültek megszervezésre. A továbbképzés témái 2010-ben a szexuális bántalmazás, a családon belüli erőszak és agresszió. a gyermekbántalmazás kezelése és megelőzése témakörbe tartoztak. 2011-ben a továbbképzések témái „A felismerés, jelzés, közvetítés, intézkedés”; valamint a „Gyermekbántalmazás kezelése és megelőzése” címmel kerültek megszervezésre. 2010-ben az előadások témái sorában szerepeltek többek között az alábbiak: „Mi számít abúzusnak, hová fordulhat segítségért”; „A szexualitás kérdésköre a gyermekotthonokban, lakásotthonokban”; „A felnőtté válás kérdésköre a szakellátásban- a szexuális fejlődés problémái”; „Sose rázd a kisbabádat”; „Egy gyermek ára, gyermekek a prostitúcióban”. 2011-ben az előadások témái közül a következők kapcsolódnak a témához: 
„Szexuális zaklatás megelőzése, felismerése, esetleges teendők”, „Családon belüli erőszak (szexuális bántalmazás)”; „Családon belüli szexuális abúzus”, „Védőnői prevenciós program”. 
A szexuális bántalmazást megelőző programokon részt vevők közül 2010-ben 5, 2011-ben 7 megye jelezte, hogy a kollégák 100%-osan alkalmazzák valamilyen mértékben a hallott információkat; 2011-ben egy megye 80%-os, míg 2010-ben ugyancsak egy megye 77%-os alkalmazási mutatót jelzett. Összesen 2 megye jelezte 20%-ban (2011-ben), illetve 23%- ban (2010-ben), hogy a megelőző programokon részt vevő kollégák megpróbálták alkalmazni a hallott információkat, de nem volt eredményes az alkalmazás, ezért abba is hagyták. A megelőző programokon hallottak a részt vevő szakemberek szakmai tevékenysége során megerősítő tényezőként jelentek meg a szexuális bántalmazás tüneteinek felismerésében, kezelésében 2010-ben 2, 2011-ben 3 megye esetében 100%-osan, 2010-ben 1, 2011-ben 2 megye esetében 90%-ban. valamint 2010-ben és 2011-ben is 1-1 megye esetében 50%-ban. A hallott ismeretek támogató eszköztárként jelentek meg a tünetek kezelésében 2010-ben és 2011-ben egyaránt 2-2 megye esetében 100%-osan, 2011-ben 1 megye esetében 90%-osan; 2010-ben 1-1 megye esetében 80%-osan, illetve 50%-osan; míg 2011-ben 1 esetében 30%-osan. A megelőző programokon hallottak a részt vevő szakemberek számára drive-ként szerepeltek az adott témakörben további ismeretek megszerzéséhez 2010-ben 2 megye és 2011-ben 1 megye esetében 100%-osan, valamint 2011-ben 2 megye esetében 20%-osan. 
2010. évben a legtöbb megye (5) gyermekvédelmi szakellátó rendszerében dolgozó kollégák azért nem vettek részt szexuális bántalmazást megelőző programokon, mert az adott megyében, ebben a témában semmilyen formában nem került sor megelőző, felvilágosító program megszervezésére. Négy-négy megyében az intézmény részéről a pénzügyi fedezet hiánya szerepelt az okok között, illetve a szakemberek leterheltsége miatti időhiány, továbbá a munkavállaló részéről a költségekhez való hozzájárulás anyagi fedezetének a hiánya. 2011. évben a legtöbb megye (5 megye) gyermekvédelmi szakellátó rendszerében dolgozó kollégák azért nem voltak jelen szexuális bántalmazást megelőző programokon, mert az intézmény részéről hiányzott a pénzügyi fedezet. A második legjellemzőbb ok (ez 4 megyét érintett), hogy az adott megyében ebben a témában semmilyen formában nem került sor megelőző, felvilágosító program megszervezésére, végül 3 megye a szakemberek leterheltsége miatti időhiánnyal indokolta a távolmaradást. 
Jó gyakorlatként említhető, hogy az egyik megyében otthont nyújtó ellátást biztosító Názáret Szociális Szolgáltató segédanyagot dolgozott ki, amelyet a Szolgáltató munkatársai részére készítettek „Tennivalók abúzus, családon belüli, ill. szakellátásban megtörtént erőszak megelőzésére, kezelésére” címmel. A segédanyag a Szociális Szolgáltatón belül írásban kerül ismertetésre, illetve valamennyi szakmai egységben továbbképzés formájában dolgozzák fel. 
II. 3. A Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium Igazságügyi Szolgálata (KIMISZ) által megküldött statisztikai adatok és tájékoztatás alapján a Pártfogó Felügyelői Szolgálat illetve az Áldozatsegítő Szolgálat működésének összefüggéseit vizsgáltam.
Az Áldozatsegítő Szolgálat 2010-es évben látókörébe került gyermekek száma megyénként igen nagy szórást mutat, nullától 102 gyermekig terjed, összesen 308 esetről számoltak be.
A gyermekjóléti szolgálat felé történő jelzési kötelezettség teljesítésére a vizsgált évben összesen 34 esetben került sor, megyénként nagyon eltérő (0-23) számadatokkal, 13 megye esetében jelzésre egyáltalán nem került sor. A jelzések okai között családon belüli bántalmazás, gyermekek ellátatlansága, veszélyeztetése jelenik meg. A 34 jelzett esetben a gyermekjóléti szolgálat által megtett intézkedésekről 25 alkalommal érkezett visszajelzés.
Gyámhatósági eljárás kezdeményezésére 49 esetben került sor, az okok között a családon belüli, hozzátartók közötti erőszak, a kiskorúak részben anyagi részben családi okokra visszavezethető veszélyeztetése figyelhető meg, a gyámhatósági intézkedésekről kapott visszajelzések aránya megyénként eltérő képet mutat. Általánosságban, valamennyi megyére vonatkozóan elmondható, hogy az áldozatsegítő szolgálatok mindenhol napi szintű kapcsolatban állnak a rendőrkapitányságokkal és szociális ellátórendszer tagjaival. Elenyésző esetben fogadott közvetlenül gyermektől bántalmazás miatti jelzést a szolgálat, a statisztika összesen 3 esetről tud.
Áldozatsegítő a gyermekjóléti szolgálat által kezdeményezett Gyvt. szerinti esetmegbeszélésen a legtöbb megyében egyáltalán nem vett részt, áldozatsegítő esetmegbeszélést egyáltalán nem kezdeményezett. A vizsgált időszakban a gyermekvédelmi jelzőrendszerben való együttműködési kötelezettségre vonatkozóan újabb átfogó előírás, útmutató, szabályzat nem készült.
A jelen megkeresés és adatszolgáltatás alapján azonban KIMISZ, mint szakmai irányító számára is nyilvánvalóvá vált ennek szükségessége. Erre tekintettel tájékoztatásuk szerint 2011. október 31-éig módszertani állásfoglalást fog kidolgozni és kibocsátani, ami kötelező érvénnyel fogja tartalmazni a Jelzőrendszeri tagságból fakadó kötelezettségek teljesítésének formai és tartalmi követelményeit.
Az idei év óta a KIMISZ maga is él jelzésekkel olyan esetekben, amikor a TÁMOP 5.6.2. projekt keretében működő, ingyenesen hívható telefonszámra érkező hívások alapján a diszpécserszolgálat észleli ennek szükségességét. A diszpécserszolgálat 2011. február 22-én kezdett működni, az azóta eltelt időben a KIMISZ 20 esetben élt jelzéssel és 13 gyámhatósági eljárást kezdeményezett. Visszajelzés 19 esetben érkezett (11 a gyermekjóléti szolgálatoktól, 8 a gyámhatóságoktól).
A hivatal munkatársai az alábbi nehézségekkel találkoztak, amely a jelzési kötelezettség teljesítését akadályozza, a jelzőtagok között együttműködést nehezíti:
– problémát jelent, hogy az áldozatok közül sokan nem akarnak feljelentést tenni, mert tartanak a további bántalmazástól. A rendőrséghez el sem mennek, ezáltal nem értesülnek a Szolgálat által nyújtandó szolgáltatásokról;
– további nehézséget okoz a technikai feltételek hiánya;
– hasznosnak tartanák, ha a jelzőrendszeri értekezletekre a Szolgálatot is meghívnák, a szakmai tapasztalatcsere érdekében;
– nehézséget jelent, hogy egyes szervezetek részéről nehézkes, esetenként el is marad a vissza jelzés;
– csak későn vagy egyáltalán nem értesülnek a családon belüli problémákról. Sajnos a jelzőrendszernek vannak olyan tagja akikkel egyáltalán nincs kapcsolatuk;
– a Gyvt. szerinti jelzési kötelezettség a szolgálat felé nem áll fenn, ugyanakkor a tájékoztatás és kölcsönös együttműködés keretei között erre lehetőség lenne;
– gyakori panasz az is, hogy a nyomozóhatóság munkatársai téves tájékoztatást nyújtanak a szolgálat tevékenységéről;
– a jelzőrendszer tagjai számára nem mindig tisztázott, hogy mik a feladataik, mi tartozik a kompetenciájukba;
– problémát jelent, hogy a szolgálat nem szerez tudomást a segítségre szoruló kiskorú áldozatokról;
– nehézséget okoz az is, hogy kiskorú áldozat tekintetében nincs tudomásuk arról, hogy a nyomozó hatóság élt-e a jelzési kötelezettségével, milyen intézkedést kezdeményezett;
– ha az egészségügyben dolgozók szembesülnek gyermekbántalmazás nyomaival, a tapasztalatok szerint kevésbé mernek eleget tenni jelzési kötelezettségeiknek;
– az esetek többségében, amikor az ügyfél eljut az áldozatsegítéshez, addigra már túl van a többi jelzőrendszeri tagon.
A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (a továbbiakban: Gyvt.) 17. §-a (1) bekezdésének g) pontja alapján a Pártfogó Felügyelői Szolgálat (a továbbiakban: Szolgálat) a gyermekvédelmi jelzőrendszer része. A jelzőrendszeri tagságból adódóan a Szolgálat a törvényben meghatározott alaptevékenysége keretében elősegíti a gyermekek családban történő nevelkedését, veszélyeztetettségének megelőzését és megszüntetését. Ennek érdekében a Gyvt. 17. -ának (2)-(3) bekezdései alapján a Szolgálat munkatársai kötelesek:
a) jelzéssel élni a gyermek veszélyeztetettsége esetén a gyermekjóléti szolgálatnál,
b) hatósági eljárást kezdeményezni a gyermek bántalmazása, illetve súlyos elhanyagolása vagy egyéb más, súlyos veszélyeztető ok fennállása, továbbá a gyermek önmaga által előidézett súlyos veszélyeztető magatartása esetén,
c) a jelzőrendszer más tagjaival együttműködni és egymást kölcsönösen tájékoztatni.
A Szolgálat alaptevékenységének ellátására vonatkozó jogszabályok és a szakmai, módszertani útmutatók (Ügymenetmodell és Iratminták Tára) a fenti feladatok végrehajtását pontosítják, az arra vonatkozó protokoll részleteit tartalmazzák.
A Szolgálat a 2003. július 1-jével történt intézményi átalakulása során és az azt követően kibővült tevékenységei körében az alábbi feladatokat látta el a 2010. év során:
– Az ügyészi és a bírósági döntéshozatal előkészítése, kvázi szakértői tevékenység keretében pártfogó felügyelői vélemény készítése, összesen: 3420 ügy.
– Környezettanulmány készítése, összesen: 15.525 ügy.
– A büntető ügyekben alkalmazható közvetítői tevékenységgel (mediáció) összefüggő feladatok ellátása, összesen: 4451 ügy.
– A szabadságvesztés kiváltására alkalmas, részben diverziós eszközök, közösségi, alternatív szankciók végrehajtása, felnőtt és fiatalkorú elkövetők pártfogó felügyeletének ellátása, összesen: 40.003 ügy.
– A közérdekű munka büntetés végrehajtásának szervezése, felügyelete és ellenőrzése, összesen: 22.659 ügy.
– A büntetés-végrehajtási intézetekben és a javítóintézetekben a szabadulás és az elbocsátás előkészítése érdekében végzett börtönpártfogás, a szabad élet körülményei között önkéntesen igénybe vehető utógondozás, összesen: 2940 ügy.
– A pártfogó felügyelők a 2010. évben mindösszesen 88.998 ügyet láttak el a különböző ügycsoportokban. Ebből 34.145 (38,37%) érintett fiatalkorút (a bűncselekmény elkövetésekor 14-18 év közötti bűnelkövetőt).
A 2010. január 1-je és 2010. december 31-e között, valamennyi ügycsoportban folyamatban volt ügyek közül 18.134 érintett gyermekkorút, összesen az év során 11.398 14-18 év közötti terhelt/utógondozott ügyében járt el a Szolgálat.
A vizsgált időszak elején (2010. január 1-jén) 2236 olyan ügy volt folyamatban a Szolgálatnál, amely gyermekkorút érintett (1982 terhelt), az időszak végére (2010. december 31-én) mind az ügyek (4512) mind a terheltek száma (4098) jelentősen növekedett. Az adatokból látszik, hogy inkább az alanyi kör bővülése volt jelentős, tehát nem ugyanazokkal a terheltekkel szemben volt több büntetőeljárás folyamatban, hanem új (a fiatalkorúakon belül gyermekkorúnak minősülő) elkövetők kerültek a Szolgálat látókörébe.
A Szolgálat részéről a 2010. év során összesen 601 esetben vált szükségessé a jelzés megtétele. A jelzések megyei megoszlása különbözött 3 alkalom (Tolna) és 115 alkalom (Bács-Kiskun) között szóródik a gyakoriság. A jelzéseket a pártfogó felügyelők elsősorban tanulmányi problémák (109), a nevelési körülmények hiányossága (104) és az elégtelen lakáskörülmények (92) miatt tették. Az összesen 601 jelzésre 497 esetben kaptak visszajelzést a gyermekjóléti szolgálatoktól pártfogó felügyelők, tehát az ilyen ügyek 82,3%-ában. 186 ügyben fordultak a pártfogó felügyelők a gyámhatóságokhoz, a határozottabb beavatkozást igénylő esetekben (felügyelet hiánya, súlyos elhanyagolás stb.). A gyámhatóságok 148 esetben adtak visszajelzést (79,6%), tehát sajnálatos módon a súlyosabb megítélésű ügyekben némileg még rosszabb az arány, mint a 4. pontban részletezett ügyekben.
Az elmúlt években a jelzőrendszeri tagok közötti együttműködés formáinak széles köre alakult ki. A pártfogó felügyelők jogszabály alapján előírt kötelezettsége, hogy a környezettanulmányok és a pártfogó felügyelői vélemények készítése során minden esetben írásban szerezzék be a gyermekvédelmi előzményeket. Ez minden ilyen esetben megtörténik, a magas ügyszám szinte állandó együttműködést biztosít. A jelzőrendszeri együttműködés 2010. év folyamán a legélénkebben Somogy megyében működött, ahol számtalan apró ötlet biztosította az intenzív kooperációt. Ezek sorában a legkiemelkedőbb a bűnmegelőzési fórum megszervezése. 15 esetben fogadtak bántalmazás miatt érkező jelzést közvetlenül a gyermekektől, további két alkalommal a pártfogolt gyermekét ért bántalmazás miatt vált szükségessé intézkedés. Pártfogó felügyelő a gyermekjóléti szolgálat által kezdeményezett, Gyvt. szerinti esetmegbeszélésen 175 esetben vett részt, ezekből 143 sikerrel zárult, 20 nem járt eredménnyel, 12 alkalommal nem valósult meg a megbeszélés. Pártfogó felügyelő 250 alkalommal kezdeményezett esetmegbeszélést az év során, ezekből 148 sikerrel zárult, 27 nem járt eredménnyel, 5 alkalommal nem valósult meg a megbeszélés.
A megreformált Pártfogó Felügyelői Szolgálat tevékenységének második évében, 2004. április l-jén bocsátott ki első ízben a szakma minimum sztenderdjeit tartalmazó komplex módszertani anyagot (Ügymenetmodell). A dokumentumot a későbbiekben átfogóan felülvizsgálták és 2009. július 1-jétöl hatályos „A pártfogó felügyelői tevékenységre vonatkozó jogforrások, definíciók, ügymenetmodell, válogatott szakbibliográfia és iratminták tára” címet viselő segédanyag (Ügymenetmodell). Az Ügymenetmodell közel 400 oldalnyi szöveges útmutatásból áll, hozzá mintegy 120 db nyomtatványminta kapcsolódik.
A pártfogó felügyelők munkavégzése elsősorban a jogszabályokon alapul, de kötelezően érvényesíteniük kell az Ügymenetmodellben foglaltakat is. A jelzőrendszeri tagságból eredő kötelezettségekre, a jelzésadás menetére vonatkozóan a protokoll egyértelmű és részletező, így a sztenderd felülvizsgálatára a 2010-2011. években nem került sor. 2009 őszén részletes tájékoztatót bocsátottak ki a hozzátartozók közötti erőszak miatt alkalmazható távoltartásról szóló 2009. évi LXXII. törvény hatálybalépésével (továbbá a Gyvt. és a Gyer. módosításával) kapcsolatban, amely a jelzőrendszeri tagok kötelezettségét is érintette.
A központi módszertani útmutató teljes körűsége miatt megyei szinten csak három esetben került sor a protokoll kiegészítésére. Tolnában egy e tárgyban szervezett esetmegbeszélés tanulságait rögzítették írásban, és egy Somogy megyei pártfogó felügyelő készített díjnyertes pályaművet ugyancsak az érintett témában (A pártfogó felügyelő esetjelzése a gyermekvédelmi észlelő- és jelzőrendszerben” címmel). Bács-Kiskun megyében elkészítették és folyamatosan aktualizálják a jelzőrendszerrel kapcsolatos helyi protokollt.
A munkatársak főképpen a leterheltségben látják annak az okát, hogy a jelzési kötelezettség nem érvényesül maradéktalanul. A megyék többsége úgy érzékeli, hogy a jelzőrendszeri aktivitás az egyre emelkedő esetszám miatt az elmúlt években nőtt. Azonban erre maga a rendszer nincs intézményesen felkészülve. 
Hiányosságként jelölték meg, hogy:
– túlzottan is függ a hatékonyság a résztvevők személyes tulajdonságaitól (képzettség, elhivatottság) és személyes kapcsolataiktól, hiányolják, hogy az intézményi garancia nem képes az ebből eredő esetlegességet feloldani,
– nagyon magas a fluktuáció, így az információáramlás folyton elakad és a kapcsolatok építése újra kezdődik a nulláról,
– a képzések sokszor nem elég alaposan szervezettek, a résztvevők az utolsó pillanatban értesülnek róla,
– a gyermekjóléti szolgálatok szerepe túlzóan dominál, más szereplők részvétele nem elég markáns, e körben mindenekelőtt a háziorvosokra való utalás jelenik meg, különösen a kistelepüléseken csak heti 1-2 napon van jelen az egyedül dolgozó családgondozó, aki sokszor ott is lakik, ezáltal a bizonyos ügyfelektől való félelem is áthatja munkáját, fontos lenne, hogy a munkatársakat fokozottabb intézményi védelem illesse meg,
– a családgondozók „magányosan”, elszigetelten végzett munkája sokszor akadályozza, hogy szükség esetén képesek legyenek teamben együttműködni, vagyis a jelzőrendszer többi tagjával kooperálni, ezen a helyzeten erre vonatkozó képzések segítenének,
– a források hiánya is kiemelkedő probléma.
A szolgálat által készített felmérés szerint mindössze négy válaszadónak volt a gyermekek elleni szexuális bántalmazást megelőző tudomása a saját megyéjében. Két megyében volt ismert a „Chicoca fája” című prevenciós program, amely a gyermekek szexuális zaklatásának megelőzését, illetve kezelését szolgálja. A főváros XVII. kerületében egy holland modell lett általánosságban ismertetve, amely az abúzus felismerését segíti elő. Egy megyében a helyi pártfogó felügyelő tartott a tárgyban képzést az érdeklődő szakembereknek. Általános tapasztalat, hogy a kérdést még ma is sok szakember tabuként, túlzott óvatossággal kezeli, és nem meri felvállalni a szükséges intézkedéseket.
II. 4. Az országos rendőrfőkapitánytól kapott tájékoztatás szerint, a családon belüli erőszak kezelésének tárgykörében 2010. évben az Európai Bizottság finanszírozásával, az egész országot átfogó képzéssorozatot tartottak. A projektben – mentorként, illetve a végrehajtói állomány tagjaként – részt vett közel 700 fő intenzív képzést kapott a családon belüli erőszak hátteréről, annak felismeréséről, a helyszíni intézkedés lehetséges módjairól, a másodlagos áldozattá válás elkerüléséről, a segítségnyújtás módjairól, eszközeiről valamint a vonatkozó jogi háttérről. A képzés során az előadók kiemelt figyelmet fordítottak a kiskorúakat, ezen belül is elsősorban a gyermekkorúakat ért sérelem azonnali felismerése lehetséges módjainak bemutatására, hangsúlyozva a gyermekvédelmi jelzőrendszer megfelelő működésének, valamint a gyermekvédelmi törvényben foglaltak végrehajtása során a rendőri állományra hámló feladatok maradéktalan végrehajtásának fontosságát. A 2010. és 2011. évben a MONA és a NANE civil szervezetek a – Rendőrség munkatársainak részvételével – több megyében is képzéseket szerveztek a prostitúcióval összefüggésben. 
A gyakorlat azonban továbbra is azt mutatja, hogy a jelzőrendszer tagjai többnyire azokban az esetekben élnek jelzéssel a Rendőrség felé a gyermekvédelmi törvényben meghatározottak szerint, amikor a kiskorú bűncselekményt követ el, vagy bűncselekmény áldozata lesz, és azt a szülő nem jelzi a hatóság felé. Nem változott a gyakorlat azokban az esetekben sem, amikor a Rendőrség tesz eleget a jelzési kötelezettségének, de az ügyben – figyelemmel feladat- és hatáskörére – további feladata nincs. Az ilyen ügyekben továbbra sem kapnak visszajelzést a megtett gyermekvédelmi intézkedésekről, habár a Gyvt.17 § (3) bekezdése a jelzőrendszer tagjai számára széleskörű együttműködési és kölcsönös tájékoztatási kötelezettséget ír elő. Másik oldalról ugyanakkor az is joggal felvethető, hogy amennyiben egy esettel összefüggésben a Rendőrségnek nincs feladat- és hatásköre, úgy a személyes, esetenként különleges adatokra utaló visszajelzések elvárása összhangban van-e a személyes adatok célhoz kötött kezelésének alapelvével. 
II. 5. A Kék Vonal Gyermekkrízis Alapítvány elnökének a jelzőrendszer működésével kapcsolatos tájékoztatása szerint a krízistelefont hívók sok esetben (évi több mint 1000 veszélyhelyzeti eset – intervenció) a segítő beszélgetésen túl konkrét segítségre szorulnak és konkrét segítséget kérnek. Ezen esetek kezelése során betekintést nyernek a jelzőrendszer működésébe, s gyakran „nagyon nagy hiányosságokat és rossz gyakorlatokat vagy megoldatlanságokat” észlelnek. Ezek közül legjellemzőbb a jelzőrendszeri tagok közötti hiányos (esetenként teljesen hiányzó) kommunikáció, együttműködés. Ez a legtöbb esetben a munkatársak túlterheltségéből fakadhat: nincs idő és energia megismerni a hasonló területeken dolgozókat, élő kapcsolatokat kiépíteni. Másik gond, hogy nincsenek rutinná vált protokollok arra nézve, hogy miről ki, kit értesít, hol húzódnak a felelősségi területek és a szakmai szerep határai. Még az sem mindig egyértelmű a segítő szakembereknek sem, hogy mi számít veszélyhelyzetnek. A tájékoztatás alapján olyan esetekkel is találkoztak, ahol tudatosan visszatartanak jelzőrendszeri tagok egymástól információkat. Ezt a fajta zártságot leginkább iskoláknál tapasztalják (úgy vélik, ha felmerül annak gyanúja, egy diák bántalmazza kortársait vagy egy tanár veszélyeztet gyerekeket, például nevelési módszernek tekinti az érzelmi bántalmazást (megalázást, megszégyenítést) az a gyerekjólétre is tartozik, nem kezelhető az iskola belügyeként). 
Több esetben tapasztalták, hogy nehezen szerveződnek esetkonferenciák vagy a hiányos részvétel és/vagy késői időzítés miatt nem tudják hatékonyan szolgálni a gyerek legfőbb érdekét. A jelzőrendszeri tagok együttműködésének hiányosságait a gyerek eltűnések kapcsán is észlelték. Úgy vélik, hogy a gyermekotthonból való szökések esetén a rendőrség, a gyermekvédelmi szakellátás és a családot ismerő gyermekjóléti szolgálat között sokkal szorosabb együttműködés, gyorsabb kommunikációra lenne szükség.
A gyermekek szexuális bántalmazása kérdésében elmondható, hogy a krízisvonalra érkező hívások alapján összegyűjtött adatok nem reprezentatívak és a szolgáltatás anonim voltából fakadóan nem lehetnek teljeskörűen tükrei a jelenségnek, ráadásul a szexuális bántalmazás esetén segítséget kérni még egy anonim szolgálattól is nagyon nehéz. 2010-ben 32 fiú és 74 lány kért segítséget szexuális visszaélés, szexuális bántalmazás miatt. 
Megdöbbentően magas azoknak a hívásoknak a száma, ahol a hívó szexuális visszaéléssel kapcsolatos történettel „teszteli” a vonalat, amikor valójában meg nem történt eseményt írnak le, ugyanakkor tájékoztatást kérne egyes kérdésekben, vagy félelmeiket osztják meg.
II. 6. Az ESZTER Alapítvány elnökétől is tájékoztatást kértem a gyermekvédelmi jelzőrendszer és a gyermekek sérelmére elkövetett szexuális erőszak esetek kezelésével, a releváns prevenciós programokkal kapcsolatos tapasztalatairól. Az 1991 óta működő szexuális erőszakot elszenvedett gyermekek és felnőttek pszichológiai, terápiás segítését ellátó, 2009-től kezdődő jogsegély szolgálatot is működtető alapítvány rendszeres kapcsolatban áll a helyi ellátórendszerrel és a gyermekvédelmi jelzőrendszer tagjaitól is érkezik megkeresés egy-egy gyermek vagy család ügyében (megközelítőleg az ügyek 30-40%-ában). Az intézmények közül legtöbb esetben a gyermekjóléti szolgálatok vagy a rendőrség küldi hozzájuk az áldozatot, de szakellátási intézmények, gyermekotthonok is gyakran fordulnak az alapítványhoz, ha azért emeltek ki egy gyereket a családjából, mert felmerült a gyanú, hogy bántalmazás, szexuális erőszak érte. Ezzel együtt is elmondható a gyermekvédelmi jelzőrendszer működésével kapcsolatban, hogy a megkeresések esetlegesek és a szexuális erőszak áldozatainak szükségleteiről, a traumáról, a cselekmények jellemzőiről való tudás hiányos az ellátórendszeren belül. Nem lehet rendszerszintű működésről beszélni, aminek alapvető oka, hogy mind a mai napig hiányoznak az esetkezelésre vonatkozó szakmai protokollok, standardok, a működési folyamatok szabályozása illetve az ezek kialakításához szükséges szakmai konszenzus. Ennek eredményeképpen a helyi ellátórendszer tudomására jutott szexuális bántalmazás esetek, a szexuális erőszak vagy visszaélés gyanúja esetén az ügykezelés nem egységes az országban (de sok esetben még adott intézményen belül is eltér, hogy egy-egy szakember hogyan reagál, mit tesz az ügyben). Alapvető fontosságú lenne, hogy képzéseket, továbbképzéseket tartsanak a szakemberek részére, amelyek révén tájékoztatást, információt és felkészítést kaphatnának a szexuális erőszak ügyek hatékonyabb, az áldozatok szükségleteire reagáló ellátásának lehetőségeiről, módjairól és a prevencióról is. Pályázati keretekből, fragmentált módon bonyolítanak képzéseket és működik néhány civil szervezet az ESZTER Közhasznú Alapítványon kívül, amelyek a szexuális erőszak prevenciójában és kezelésében próbálnak segítséget nyújtani a szakembereknek (pedagógusoknak, gyermekvédelmi és szociális ellátórendszer tagjainak, gyerekeknek). Így például: NE BÁNTS VILÁG! Alapítvány, Család Gyermek Ifjúság Egyesület. 
Az Alapítvány elnöke szerint sajnálatos módon a hivatkozott ombudsmani jelentések megjelenése óta sem történt érdemi változás, jelentős előrelépés a gyermekvédelmi jelzőrendszer működésében a gyermekekkel szemben elkövetett szexuális abúzusok területén. Továbbra is érzékelhetőek az általam és Hivatalom felé is jelzett problémák, úgymint a protokollok, szakmai működési standardok hiánya, a szakmai kompetencia-határok ismeretével kapcsolatos problémák, hiátusok a képzésben, továbbképzésben. Aggályosnak tartja továbbá, hogy a releváns megelőző programokat nem állami intézmények, hanem civil szervezetek végzik, jellemzően pályázati keretek között (a gyermekvédelmi rendszer „lefedésére” és így alapvető minőségi változás elérésére ez ilyen módon nem alkalmas). A szociális alapképzésnek továbbra sem része a gyermekbántalmazás prevenciójával és kezelésével kapcsolatos ismeretek átadása. A legfontosabb előrelépés ezen a területen az OGYEI által koordinált „Gyermekbántalmazás protokoll az egészségügyi dolgozók számára” c. szakmai anyag megszületése, illetve a www.gyermekbantalmazas.hu oldalnak az elindítása, ahol laikusok és szakemberek is tájékozódhatnak a kérdésben. Ez a protokoll azonban nem pótolja a szakmaközi együttműködésre fókuszáló, módszertani protokollok hiányát. 
Az SZMM-NCsSzI együttműködésében, 2002-ben elkészült gyermekbántalmazási protokoll ismerete / közismertsége hiányos a szakmában. Kevesekhez jutott el a szakmai anyag, és kiegészítő képzések hiányában az alkalmazása is esetleges. 
Sok esetben tapasztalható a felelősségvállalástól való félelem miatti vagy az ismerethiányból adódó cselekvésképtelenség. Összegzésképpen elmondható, hogy nem a jogszabályi keretekkel van elsődlegesen gond, hanem a szabályok alkalmazásával, a gyermekek jogait és szükségleteit szem előtt tartó jogalkalmazással.
II.7. Habár az AJB 2227/2010. számú jelentésemben részletesen igyekeztem bemutatni az orvosképzést a bántalmazás témakörének tekintetében, ehelyütt is kiemelendő az a következtetés, miszerint problémát jelent, hogy az orvostanhallgatók csak az alapképzési idő végén találkozhatnak a családon belüli erőszak és a gyermekbántalmazás kérdéseivel, továbbá a bántalmazás során adható intézményi segítségnyújtás, valamint a jogi lehetőségek igénybevételének feltételei nem tisztázottak. Hivatkozott jelentésemben megállapítottam, hogy az általános orvosképzésbe, valamint a háziorvos és házi gyermekorvos képzésbe beépített, gyermekbántalmazásra vonatkozó tanagyag nem éri el azt a célt, hogy a bántalmazott gyermekkel kapcsolatba kerülő orvosok meghatározó szerepet töltsenek be a gyermekvédelmi jelzőrendszer működésében. Ez a tény az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében deklarált, a gyermekeket az állam és a társadalom részéről megillető, kiemelt védelemhez és gondoskodáshoz való joga tekintetében alapjoggal összefüggő visszásság közvetlen veszélyét hordozza magában.
A Házigyermekorvosok Országos Egyesületének elnöke szerint ugyanakkor érezhető elmozdulás a tekintetben, hogy a házi gyermekorvosok tisztában vannak azzal, hogy ők is részei a gyermekvédelmi jelzőrendszernek. Mégis problémát jelent a bántalmazás gyanújeleinek felismerése, különösen igaz ez az érzelmi, szexuális abúzus esetén. A fizikai bántalmazás és az elhanyagolás az, ami leggyakrabban gondolkodásra, adott esetben jelzésre készteti a gyermekorvost. A „lelki” bántalmazás, a szexuális zaklatás adott esetben rejtve maradhat, melynek okát annak egyfelől annak „bizonytalan tüneteiben”, másfelől pedig abban látja, hogy a házigyermekorvosok a családok gyakori fluktuációja miatt nem tudják megismerni a családok szerkezetét és életkörülményeket, továbbá a bizonyítás mindig nehézségeket jelent. Az elnök válaszában kiemelte, hogy az egészségügyi személyzet (bizonyos esetekben konkrét fizikai) fenyegetettsége e kérdésekben nem ritka, és nincs megfelelő védelem. Gyakori és rejtettsége okán bonyolult problémának érzi a gyermekek egymás közötti bántalmazás eseteit is, amelyre a felnőtt társadalom és a felelős szakemberek nem vagy nem kielégítő választ adnak. A bántalmazás kérdéskörében igen lényegesnek érzi, hogy a gyermekeket ellátó rendszer e tevékenysége megrendült azáltal, hogy a házi gyermekorvosi és a védőnői rendszer egymástól eltávolodott. Ma már számos helyen a védőnő és orvos közös tanácsadása megszűnt. Egymás tájékoztatása sokszor esetleges, vagy meg sem történik, ami a jelzőrendszer működésének rovására megy. A működés ott megfelelő, ahol a közös egészséges tanácsadás intézményét fenntartották. Ez azonban ma esetleges, az adott terület egészségügyi (védőnői) vezetése meggyőződésének függvénye. Mindennek fényében összességében a gyermekvédelmi rendszer működése nehézkes, s néhány esetben kifejezetten lassan reagál a jelzésekre.

II.7. A Magyar Védőnők Egyesületének elnökétől a következőkkel kapcsolatban vártam válaszokat:
– Milyen gyakorisággal vesznek részt a védőnők a gyermekjóléti szolgálat által kezdeményezett, bántalmazás vagy elhanyagolás miatt felmerült, Gyvt. szerinti esetmegbeszélésén? 
– A védőnők gyermekjóléti szolgálatok felé tett jelzéseik kimeneteléről minden esetben kapnak-e visszajelzést? 
– Megfelelő-e az együttműködés a Védőnői Szolgálatok és a jelzőrendszer további tagjai között?
– Milyen arányban kezdeményeznek a védőnők hatósági eljárást gyermekbántalmazás vagy elhanyagolás miatt?
– A szakmai továbbképzésekben megjelenik-e, amennyiben igen, mennyire hangsúlyos a gyermekbántalmazás, illetve elhanyagolás korai felismerésének szükségessége, metódusai, valamint a jelzési kötelezettség teljesítéséről szóló tájékoztatás?
A kapott tájékoztatás szerint az esetmegbeszéléseken országos szinten, igen eltérő a részvétel. A nagyvárosokban és általában ott, ahol rendszeres együttműködés van, évente 4 alkalommal biztosan hívnak össze esetmegbeszélést, ahova a jelzőrendszer összes tagját meghívják. (pl. Csongrád megye). A kollégák azonban jeleztek évi egy-két, de kéthavonkénti alkalmat is, azonban mindenki megjegyezte, hogy szükség esetén összehívják az estemegbeszéléseket. Több helyen ezekre a megbeszélésekre nemcsak az érintett védőnőket hívják meg (természetesen a jelző rendszer többi tagját is), hanem a vezető védőnőt is (p1. Szombathely). Azonban vannak olyan települések, ahol igen ritka az ilyen megbeszélés, aminek oka, hogy nincs eset illetve a személyes kapcsolat az ellátók között napi szintű (kistelepülések), de még van sajnos olyan település is, ahol a védőnő látja el a gyermekjóléti feladatokat is a védőnői munkája mellett, így a „megbeszélést önmagával kell elvégezni” (Békés megye). Általánosságban elmondható, hogy a védőnők mindig részt vesznek a megbeszéléseken, ha meghívást kapnak. 
A visszajelzés is hasonló képet mutat, mint a megbeszélések rendszeressége: egyes településeken rendszeres írásos visszajelzést kapnak a védőnők, a gyakoribb azonban az, hogy szóban jeleznek vissza az intézkedések megtörténtéről, formájáról és ritkábban írásban. Az iskolavédőnők felé pedig nagyon esetleges a visszajelzés. Az OH által 2010-ben kiadott iránymutatás az írásos visszajelzést írja elő. (OTH 568-18/2010. Védőnői Szakfelügyeleti Iránymutatása a várandós anyák és a gyermekek védelemével kapcsolatos területi védőnői feladatok helyi eljárásrendjének kialakításához) 
A jelzőrendszer tagjai közötti együttműködés, hasonlóan ez előbbiekhez változónak mondható, nagyban a szakemberek közötti személyes kapcsolat minőségén múlik. 
Oktatási intézményekben az ifjúsági felelőssel tartják a védőnők a kapcsolatot, az együttműködés ott megfelelő, ahol főállásúként látja el az iskolai ifjúságvédelmei felelős a feladatát. Sajnos amióta nem kötelező iskoláknak ezt a feladatot főállású személlyel elláttatni, nagyon sok helyen egy-egy pedagógus saját munkája mellett látja el a feladatot, ilyen esetben már nem mindig megfelelő a tevékenysége. „Az együttműködés nem tökéletes. Gyakran fordul elő, hogy a védőnők jeleznek, de visszafelé ez az információáramlás már nem működik.”A jelzőrendszer szereplői közül a Gyermekjóléti Szolgálat munkatársaival kielégítőnek mondják a kollégák a kapcsolatot. a többi szereplővel pedig az esetek szintjén van kapcsolat, és leginkább csak a kirívó esetekben. 
A védőnők nagyon ritkán kezdeményeznek hatósági eljárást, a Gyámügyi Hivatallal konkrét ügyekben van kapcsolat, és az általuk hozott határozatokat megkapják a védőnők. Hogy ha a védőnő elsőként tapasztal bármilyen gyermekelhanyagolást, bántalmazást, azt elsőként jelzi, vagy megoldást keres a problémára, nem várja, hogy „azt más tegye meg legtöbbször”. 
Jelentős problémát jelent bizonyos esetekben az, hogy a védőnők mindig egyedül mennek a családokhoz, amelynek során nem ritkán fordul elő velük szemben verbális vagy fizikai agresszió, atrocitás. Ennek okán „mindenki többször meggondolja, hogy tesz-e bejelentést, mert kiadják az adatait és volt már kolléganő, akit megfenyegettek”. Ugyanakkor másfajta félelem is felmerülhet, esetenként a „gyermek maga vagy a szülő – aki szintén esetleg a bántalmazás elszenvedője – azt kéri, vagy könyörög, hogy ne menjen tovább az ügy, mert az rájuk nézve jelent a későbbiekben még nagyobb veszélyt”. Országos szinten változó a bántalmazás kérdésének megjelentetése a továbbképzésekben. 
A Magyar Védőnők Egyesülete – a tagok felől érkező igény és jelzések miatt – a gyermekjóléti szolgálat és a védőnői szolgálat jobb együttműködését elősegítve a védőnői továbbképzéseken minden megyében lehetőséget adott 2008 őszén a személyes kapcsolat kialakítására és a problémák megbeszélésére, azzal, hogy meghívták a gyermekjóléti szolgálat képviselőit a továbbképzésre, és kérték őket egy bemutatkozásra, majd a felmerülő problémák jelzésére, megbeszélésre. Egyéb továbbképzéseken esetleges a téma megjelenése, és a helyi szervezőtők függ. A vezető védőnők által összehívott értekezleteken is előtérbe kerül többször e téma, az OTH állásfoglalás megjelenését követően minden értekezleten átbeszélésre került a jelzési kötelezettség, és annak módja. 
Ugyanakkor egyértelmű az igény a többszöri továbbképzésre, mert „egyre több a probléma, és megváltozott a problémák jellege is.” Szükséges lenne továbbképzés arról, hogy hogyan ismerhető észre a bántalmazás. A gyermekek sérelmére elkövetett szexuális bántalmazást megelőző programok esetlegesen jutnak el a területre, iskolákba. A bántalmazás gyanúja az iskolai szűrővizsgálatok alkalmával kerülhet napvilágra, de csak akkor, ha bizalmas a kapcsolata a tanulónak az iskola egészségügyi ellátásban dolgozó orvossal, védőnővel. Ha jó a viszony és megbíznak a védőnőben, akkor a gyerekek elmondják, hogy mi történt velük. A vizsgálatot követően a szülőket szokta megkeresni a védőnő, és ha olyan családról van szó, ahol egyébként is veszélyeztetett a gyermek, akkor az iskolapszichológust és a gyermekvédelmi felelőst is bevonja. A szexuális bántalmazás a legnehezebb kérdésnek tartják, felderítésének nehézsége okán.

II.8. Az Országos Gyermekegészségügyi Intézet főigazgatója válaszában hangsúlyozta, hogy a gyermekvédelmi rendszer működtetése interdiszciplináris feladat, melyet szakmaközi kapcsolatok bővítésével és jól célzott állami támogatási rendszerrel lehetne hatékonyabbá tenni. Az OGYEI számos programmal, képzéssel, kiadványaival igyekszik a szakembereket segíteni ezen a területen. Munkájuk során a szakemberekkel folytatott párbeszédeknek köszönhetően maguk is szembesültek azzal, hogy az állami szervek kötelezettsége nem maradéktalanul teljesül, s hogy a jogszabályok betartása hiányos, mely részben joghézagokra és jogi biztosítékok hiányára, részben pedig az érintettek – gyermekek, szülők- tájékozatlanságára vezethető vissza. 2010 indították a „Sose rázd a kisbabádat” programot, a megrázott gyermek szindróma megelőzésére, mellyel több, mint 3000 szakembert – orvost, védőnőt, közigazgatási szakembert, rendőrt, pedagógust – értek el jelenleg országszerte. Eddig közel 19.000-en látogatták meg a www.gyermekbantalmazas.hu honlap oldalt, amihez a média, beleértve a közszolgálati televíziót is, keltő támogatást biztosított. Megjegyezni kívánom, hogy a honlap egyik alfejezete a gyermekjogokkal foglalkozik, amelynek kialakításában munkatársaim is közreműködtek.
Az OGYEI 2004-ben kiadott „A gyermekbántalmazás ás elhanyagolás megelőzése, felismerése és kezelése” c. módszertani levelet aktualizálja és protokoll formájában a Szakmai Kollégium elé terjesztjük. A protokoll tervezete elkészült, előreláthatólag az ősz folyamán benyújtja az illetékes szakmai kollégiumnak. A bántalmazás megelőzése érdekében kiadványt jelentettünk meg közelmúltban „Hogyan figyeljünk gyermekünkre?” címen a laikusok segítése érdekében.
E rövid kiadvány a felnőtt-csecsemő-gyermek-kamasz közti kommunikációt hivatott segíteni praktikus ötletekkel. A kommunikációs készségek fejlesztése, és így a konfliktuskezelés tárházának növelése nagyban hozzájárulhat a gyermekbántalmazás csökkentéséhez. Az egészségügyi személyzettől hozzánk is érkezett jelzés miszerint a gyermekvédelmi jelzés esetén a jelzőrendszeri tagok számára nincs kellő védelem. Ennek folyományaként elkezdtük a látlelet készítésre vonatkozó jogszabályok áttekintését. Az eddigiek alapján arra a megállapításra jutottunk, hogy vonatkozó jogszabály a látleletet készítő szakember védelmét nem részletezi, s nem kellően tisztázott az egészségügyi személyzet számára, hogy hol a személyiségi jogok védelme, az orvosi titoktartás határa olyan egyszerű eszköz esetén sem, mint a fotódokumentáció készítése bántalmazás esetén. 
Az alapellátó orvosok között készített felmérésünk szerint a családok kooperációjának hiánya gyakori jelenség, mely a szakma elvárásainak mellőzését. figyelmen kívül hagyását feltételezi, mely a gyerekek érdekének sérülését vonhatja maga után

III. A Gyermekjogi Ombudsmanok Európai Hálózata tagjai részére küldött megkeresésemre kapott válaszok a következők:
A norvég gyermekjogi ombudsman arról tájékoztatott, hogy 2009-ben az ENSZ Gyermekjogi Bizottságának benyújtott Kiegészítő jelentésében kitért a szexuális kizsákmányolás és bántalmazás kérdésére. 514 esetben regisztrált gyermekek ellen elkövetett szexuális erőszakot a jelentés által használt kutatás. Az ombudsman 2009-2010 során a családon belüli erőszak, incesztus áldozataivá vált lánygyermek áldozatokból szakértő team-et működtetett a probléma feltárására, és annak kezelésére. A szakértői csoport a segítő személyekkel való együttműködést, és kapott segítséget negatívnak értékelte, beszámoltak ismeret és kommunikációs képesség-képzettségbeli hiányokról is. Egyértelműen megállapításra került, hogy a gyermekjóléti szolgálatok, az oktatási intézmények dolgozóinak több ismeretre van szükségük a szexuális erőszak kérdéséről, annak felismeréséről, a szükséges segítségnyújtás formáiról és lehetőségeiről és az utánkövetésről. Az ombudsman jelentésében aggodalmát fejezte ki a szexedukáció kapcsán, amely kevés figyelmet szentel a bántalmazás jelenségének és problémásnak találja, hogy arra meglehetősen későn, gyakran felsőtagozatosnak megfelelő életkorban kerül sor. A gyermekektől kapott visszajelzés szerint a szexedukáció alapvetően nem megfelelő. 
A horvát gyermekjogi ombudsman 2010-ben 282 panaszt kapott gyermekek elleni erőszak, vagy elhanyagoló magatartás miatt (2009-ben 259-et), ebből 216 esetben vonatkozott erőszakra, 66 esetben elhanyagolásra. A legnagyobb számban az erőszak az oktatási intézményekben történt (83), majd otthon (75), illetve más intézményben (9). A fennmaradó 49 panasz más erőszak formára vonatkozott (pl. kortárs bántalmazás, vagy a szomszéd által elkövetett bántalmazás). A korábbi időszakhoz képest az iskolai erőszakkal kapcsolatos panaszok száma nőtt, míg a családon belüli erőszaké csökkent. Összességében 49 eset vonatkozott fizikai, 33 pszichikai, 16 szexuális, 118 pedig összetett jellegű erőszakra. 
Az ombudsman tisztába van azzal, hogy az intézményekből érkező panaszok relatíve csekély száma nem a valós képet tükrözi, az ombudsman helyszíni vizsgálatai során tapasztaltak alapján az intézményen belüli bántalmazás gyakrabban történik. Az erőszakkal szembeni tolerancia magas szintje az egyik oka annak, hogy az erőszakot nem jelzik az intézményekből. Ugyancsak növeli annak előfordulását, hogy a gyermekek nem tudják, hogy adott esetben valamely bántalmazás áldozatává váltak. Ezért különösen fontos, hogy az intézményben élő gyermekek minél több ismeretet szerezzenek a bántalmazás különböző formáiról és a jelzési-, panasztételi lehetőségekről és ahhoz való alapvető jogukról. Súlyos problémát jelent az megtörtént bántalmazást követő válaszreakció, felelősségre vonás nem megfelelő volta vagy teljes hiánya.
A szerb gyermekjogi ombudsman arról tájékoztatott, hogy 2010. során számos alkalommal vizsgálta a szexuális bántalmazás, más bántalmazási forma és elhanyagolás eseteit. Az előző évhez képest a szexuális bántalmazással kapcsolatos panaszok száma nőtt, amelyben közrejátszott az is, hogy a szexuális erőszak kérdése a médiában és a közvélemény egyéb fórumain előtérbe került. A bántalmazással kapcsolatos panaszok az iskolát, az otthont és szakellátási intézményeket érintettek. A gyermekprostitúció kérdése is súlyos problémát jelent, ennek kapcsán két ombudsmani vizsgálat folyt 2010-ben. A tapasztalatok összegezhetők abban, hogy nem megfelelőek az ellátó intézmények reakciói bántalmazás, erőszak és elhanyagolás esetén, hiányzik az átfogó, jól strukturált és támogató hálózata a gyermek áldozatok körül. Ugyanakkor elfogadtak egy Nemzeti Stratégiát a bántalmazás megelőzésére, és az az elleni védelemre, amely interdiszciplináris szemléletet, együttműködő részt vevők szükségességét, a gyermek-áldozat holisztikus kezelésének igényét tükrözi; azonban mindez még nincs abban a fázisban, hogy megfelelő védelmet nyújtson a gyermekeknek.
A madridi gyermekjogi ombudsman 2008-ban, számos intézménynek tett javaslatot arra, hogy módosítja szabályait megfelelően az általa „Intézkedések a gyermekek szexuális kizsákmányolása és bántalmazás elleni védelem érdekében”. Számos jogszabályt módosítottak a gyermek védelmének erősítése érdekében, így a Büntető és a Polgári Kódexeket is. Célul tűzték ki olyan központok létrehozását, amely komplex és integrált módon segítené a szexuális bántalmazást elszenvedett gyermekeket. 2010-ben, 15 szexuális erőszakot érintő eset érkezett az ombudsmanhoz.
A Gyermekjogi Ombudsmanok Európai Hálózata (ENOC) 2011-ben felmérést készített tagjai körében, az intézményi ellátásban élő gyermekek jogainak helyzetéről, amely különös figyelmet szentel az erőszak valamennyi formájával szembeni védelem biztosításának. 

Érintett alapvető jogok
– a jogállamiság elvéből fakadó jogbiztonság követelménye, tisztességes eljárás (Alkotmány 2. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság független, demokratikus jogállam.”), 
– állam objektív alapjogvédelmi kötelezettsége (Alkotmány 8. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaság elismeri az ember sérthetetlen és elidegeníthetetlen alapvető jogait, ezek tiszteletben tartása és védelme az állam elsőrendű kötelessége.”)
– az emberi méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden embernek veleszületett joga van az élethez és az emberi méltósághoz, amelyektől senkit nem lehet önkényesen megfosztani.”)
– a gyermekek védelemhez és gondoskodáshoz való joga (Alkotmány 67. § (1) bekezdés: „A Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges.”)

Alkalmazott jogszabályok
– A Gyermek jogairól szóló, New Yorkban, 1989. november 20-án kelt Egyezmény, kihirdette az 1991. évi LXIV. Törvény (a továbbiakban: Gyermekjogi Egyezmény)
– A gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (Gyvt.)
– A közoktatásról szóló 1993. évi LXXIX. törvény (a továbbiakban: Közoktatási törvény)
– A bűncselekmények áldozatainak segítéséről és az állami kárenyhítésről szóló 2005. évi CXXXV. törvény (a továbbiakban: Ást.)
– A Pártfogó Felügyelői Szolgálat tevékenységéről, valamint ehhez kapcsolódóan egyes igazságügy miniszteri rendeletek módosításáról szóló 17/2003. (VI. 24.) IM rendelet (a továbbiakban: Pfr.)
– A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet (a továbbiakban: nevelési-oktatási intézmények működési rendelete)
– A területi védőnői ellátásról szóló 49/2004. (V. 21.) ESzCsM rendelet.
– A személyes gondoskodást nyújtó gyermekjóléti, gyermekvédelmi intézmények, valamint személyek szakmai feladatairól és működésük feltételeiről szóló 15/1998 (IV. 30.) NM rendelet (a továbbiakban: NM rendelet)

A vizsgálat megállapításai
I. A hatáskör tekintetében
Az állampolgári jogok országgyűlési biztosának feladat- és hatáskörét, valamint ennek ellátásához szükséges vizsgálati jogosultságokat az állampolgári jogok országgyűlési biztosáról szóló 1993. évi LIX. törvény (Obtv.) határozza meg. Az Obtv 16. § (1) bekezdése szerint az országgyűlési biztoshoz bárki fordulhat, ha megítélése szerint valamely hatóság, illetve közszolgáltatást végző szerv (a továbbiakban együtt: hatóság) tevékenysége során a beadványt benyújtó személy alapvető jogaival összefüggésben visszásságot okozott, feltéve, hogy a rendelkezésre álló közigazgatási jogorvoslati lehetőségeket – ide nem értve a közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát – már kimerítette, illetve jogorvoslati lehetőség nincs számára biztosítva. Az Obtv. 16.§ (2) bekezdése szerint az országgyűlési biztos az alapvető jogokkal kapcsolatos visszásság megszüntetése érdekében az (1) bekezdésben megjelölt feltételek fennállása esetén hivatalból is eljárhat. A Gyvt. 95. §-ának (1) bekezdése értelmében a megyei, a fővárosi és a megyei jogú városi önkormányzat köteles biztosítani az otthont nyújtó ellátást. Az Obtv., és Gyvt. rendelkezései alapján az otthont nyújtó ellátást közszolgáltatásnak, és a gyermekotthont közszolgáltatást végző szervnek tekintem.

II. Az érintett alkotmányos alapjogok tekintetében
1. Az Alkotmány 2. § (1) bekezdése szerint a Magyar Köztársaság független demokratikus jogállam. Az Alkotmánybíróság több határozatában rámutatott, hogy a jogállam nélkülözhetetlen eleme a jogbiztonság. A jogbiztonság az állam – s elsősorban a jogalkotó – kötelességévé teszi annak biztosítását, hogy a jog egésze, egyes részterületei és az egyes jogszabályok is világosak, egyértelműek, működésüket tekintve kiszámíthatóak és előreláthatóak legyenek a norma címzettjei számára. A jogbiztonság tehát nem csupán az egyes normák egyértelműségét követeli meg, de az egyes jogintézmények működésének kiszámíthatóságát is. (9/1992. (I. 30.) AB határozat). Az alanyi jogok és kötelezettségek érvényesítésére szolgáló eljárási garanciák tehát a jogbiztonság alkotmányos elvéből következnek. Megfelelő eljárási garanciák nélkül működő eljárásban a jogbiztonság szenved sérelmet. (75/1995. (XI. 21.) AB határozat). Az Alkotmánybíróság a 72/1995. (XII. 15.) AB határozatban a jogbiztonság elengedhetetlen követelményének minősítette, hogy a jogalkalmazói magatartás előre kiszámítható legyen. 
2. Az emberi méltóság az emberi élettel eleve együtt járó minőség, amely oszthatatlan és korlátozhatatlan, s ezért minden emberre nézve egyenlő. Az egyenlő méltósághoz való jog (Alkotmány 54. § (1) bekezdés) az élethez való joggal egységben azt biztosítja, hogy ne lehessen emberi életek értéke között jogilag különbséget tenni. Emberi méltósága és élete mindenkinek érinthetetlen, aki ember, függetlenül fizikai és szellemi fejlettségétől, illetve állapotától, és attól is, hogy emberi lehetőségéből mennyit valósított meg, és miért annyit.
3. Az Alkotmány 67. § (1) bekezdésében foglaltak szerint a Magyar Köztársaságban minden gyermeknek joga van a családja, az állam és a társadalom részéről arra a védelemre és gondoskodásra, amely a megfelelő testi, szellemi és erkölcsi fejlődéséhez szükséges. Az alkotmányi felsorolás (család, állam, társadalom) egyben „rangsornak” is tekinthető: a gyermeknek elsődlegesen a családtól kell a szükséges védelmet és gondoskodást megkapnia. Ezt egészíti ki, meghatározott esetekben pedig pótolja, illetve helyettesíti az állami intézményvédelem. Ez a fajta sorrend fakad a vonatkozó nemzetközi dokumentumok rendelkezéseiből, valamint ezt diktálja a gyermek mindenek felett álló érdeke, de ezt támasztja alá az AB gyakorlata is. A gyermeknek e joga tehát megalapozza az állam alkotmányos kötelességét a gyermek fejlődésének védelmére. Az állam alatt nem pusztán a Magyar Államot, mint jogi személyt kell jelen esetben érteni, hanem – a különböző jogszabályokban meghatározott feladat- és hatáskörében eljárva – valamennyi, ezért tételesen meg nem határozható állami- és önkormányzati szervet is.
4. Az Alkotmánybíróság több határozatában értelmezte az Alkotmány 70/D. §-ában foglalt legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jog tartalmát. Az Alkotmánybíróság gyakorlata szerint az Alkotmány 70/D. §-a alapján a legmagasabb szintű testi és lelki egészséghez való jogként meghatározott alkotmányi követelmény az államnak azt az alkotmányos kötelezettségét jelenti, hogy a nemzetgazdaság teherbíró képességéhez, az állam és a társadalom lehetőségeihez igazodva olyan gazdasági és jogi környezetet teremtsen, amely a legkedvezőbb feltételeket biztosítja a polgárok egészséges életmódjához, életviteléhez.

III. Az ügy érdeme tekintetében
1. Az állampolgári jogok országgyűlési biztosa az adott probléma mögött álló összefüggés-rendszer feltárása autonóm, objektív és neutrális módon, kizárólag alapjogi érvek felsorakoztatásával és összevetésével tesz eleget az Alkotmányban kapott mandátumának. 
E vizsgálat lefolytatása során is figyelembe vettem azt az ombudsmani jogvédelem szempontjából is relevánsnak tekinthető, általános érvényű alkotmánybírósági megállapítást is, hogy amely szerint tudományos igazságok, szakkérdések eldöntésére nem a jogvédelem képviselői hivatottak.
2. Hazánkban kiemelt jelentőséget nyert a gyermeki jogok biztosítása azáltal, hogy az ENSZ Gyermek jogairól szóló Egyezménye a belső jog részévé vált. Az Egyezmény szellemiségének egésze és rendelkezései nyomán a gyermekkor, mint speciális státus különleges segítséghez és támogatáshoz ad jogot. Továbbá az Egyezmény a családjuktól megfosztott gyermekekkel foglalkozó 20. cikke szerint „1. Minden olyan gyermek, aki ideiglenesen vagy véglegesen meg van fosztva családi környezetétől, vagy aki saját érdekében nem hagyható meg e környezetben, jogosult az állam különleges védelmére és segítségére”. Részletesen foglalkozik a gyermek lehető legjobb (mindenekfelett álló/legjobb) érdekével (3. cikk), az erőszak valamennyi formájával szembeni (19. cikk) és kifejezetten a szexuális kizsákmányolással szembeni (34. cikk) védelmével. 
A Gyvt. gyermeki jogokat szabályozó 6. §-a szerint hazánkban minden gyermeknek joga van a testi, értelmi, érzelmi és erkölcsi fejlődését, jólétét biztosító saját családi környezetében történő nevelkedéséhez, személyiségének kibontakoztatásához, a társadalomba való beilleszkedéséhez, önálló életvitelének megteremtéséhez. Joga van arra, hogy a fejlődésére ártalmas környezeti és társadalmi hatások, az egészségére káros szerek elleni védelemben részesüljön. A gyermeknek joga van emberi méltósága tiszteletben tartásához, a bántalmazással – fizikai, szexuális, lelki -, az elhanyagolással szembeni védelemhez, továbbá a szabad véleménynyilvánításhoz, és ahhoz, hogy tájékoztatást kapjon jogairól, jogai érvényesítésének lehetőségeiről. A gyermeki jogok védelme minden olyan természetes és jogi személy kötelessége, aki a gyermek nevelésével, oktatásával, ellátásával, ügyeinek intézésével foglalkozik (11. §).
3. Valamennyi vizsgált jelzőrendszeri szerv esetében megállapítható, hogy az általuk jelzett, vagyis a gyermekvédelmi rendszerbe bekerülő gyermekbántalmazási/elhanyagolási esetek száma jóval alacsonyabb, mint a társadalomtudományi kutatások által megállapított arány. Különösen fontos megjegyezni annak szükségességét, hogy nincsenek rendelkezésre álló adatok a szakellátásban nevelkedő gyermekek sérelmére elkövetett bántalmazások tekintetében, holott a nemzetközi felmérések a magas látencia mellett olyan esetszámokról számolnak be, amelyekből arra lehet következtetni, hogy hazánkban sem jobb a helyzet, amelyet alátámasztani látszanak a gyermekotthonoktól kapott tájékoztatás is.
Különös figyelmet igényel a gyermek általi segítségkérések alacsony száma, ami nem lehet pusztán annak eredménye, hogy az érintett gyermekek még túlságosan fiatalok ahhoz, hogy saját problémájukat jelezzék, jogaikat érvényesítsék. A gyermekek életkori sajátosságai mellett – vagyis azon kívül, hogy bizonyos életkorig nem várható el a gyermektől, hogy maga hozza működésbe a gyermekvédelmi szervek valamelyikét – a jogtudatosság hiánya, továbbá a gyermekvédelmi jelzőrendszer egyes szerveinek nem megfelelő érzékenysége is oka lehet a beérkezett jelzések alacsony számának. 
A gyermekek panasztételi joga véleményem szerint formálisan biztosított csupán, a Gyvt-ben rögzítetteknek megfelelően a gyermekjogi képviselő elérhetőségét biztosítják és panasszal élhetnek a gyám, valamint a gondozók felé; ugyanakkor a panaszok csekély száma nem a bántalmazások, és más visszásságok nem létezését jelzik, hanem sokkal inkább e rendszer nem megfelelő működését. Mindazonáltal szintén a Gyvt.-ben rögzítettek alapján a gyermekek jogainak fokozott védelméhez járulhat hozzá az is, ha jogaik védőiként az ombudsmant is megjelölik.
Több szerv részéről érkezett olyan információ, hogy a gyermekvédelmi jelzőrendszer megfelelő működése elsősorban a jelzőrendszert alkotó szerveknél dolgozók személyes kapcsolatának eredménye. A jelzés tehát nem a jogszabályi kötelezettségek szem előtt tartása okán történik meg, hanem személyes ismeretségek, együttműködés alapján. Az eredmény (vagyis a jelzés megvalósulása és az intézkedések megtörténte) szempontjából lényegtelennek tűnhet az, hogy milyen okból működik megfelelően a gyermekvédelmi jelzőrendszer. Jogállami garancia azonban az állami szervek kötelezettsége a jogszabályok betartására és a jogi keretek közötti működés stabilitására, mely során nem lehet pusztán személyes jó kapcsolat függvénye az állami feladat ellátása, a jogszabályi kötelezettség teljesítése; ez ugyanis a jogállamiságból eredő jogbiztonság sérelmének közvetlen veszélyét hordozza magában.
További kiemelést igényel az az általános jelenség, hogy a gyermekvédelmi jelzőrendszer tagjai azért nem teljesítik kötelezettségüket, mert félnek a jelzéssel érintett személyek általi megtorlástól. Ahogy azt korábbi, 2227/2010. számú jelentésemben is megállapítottam, meggyőződésem, hogy a gyermekek jogai érvényesülésének nem lehet akadálya a fenyegetettségtől való félelem. E helyezetek kiküszöbölése, a jelzőrendszeri tagok működésének elősegítése, védelme az állam feladata. 
Álláspontom szerint az esetmegbeszélések elmaradásának, rendszertelenségének oka – a jelzőrendszeri tagok elfoglaltságán, esetleg hanyagságán vagy érdektelenségén túl – elsősorban az, hogy az esetmegbeszélésekről rendelkező jogszabály lex imperfecta, azaz sem az ellenőrzés módját, menetét, az arra feljogosított szervet nem nevezi meg, sem pedig szankciót nem ír elő annak elmaradása esetén.
Ahogyan már korábban is megállapítottam, a jelzés megtétele még csak az első lépés. Mindemellett szükséges, hogy a jelzést követően a gyermekvédelmi rendszer gyors, pontos, hatékony és kiszámítható módon működjön, ne pedig az egyes szakemberek személyes hozzáállásán, szakmai kompetenciáján múljon elsősorban egy-egy eset megoldása, kimenetele. Éppen ezért konkrét, meghatározott sorrendben megteendő lépéseket, felelősségi köröket, határidőket és ellenőrzésre és szankcionálásra feljogosított szervet vagy szerveket megnevező protokoll nélkül a gyermekvédelmi jelzőrendszer jelen vizsgálat során feltárt alacsony működési hatékonysága pozitív irányban nem mozdítható el.
Megállapítható, hogy a gyermekek bántalmazása, különösen a sérelmükre elkövetett szexuális erőszak rendkívül nehezen tetten érhető jelenség. Az általam vizsgált gyermekotthonok mindegyike arról számolt be, hogy nem rendelkeznek egységes szakmai protokollal a bántalmazás felismerésére, sem módszertani útmutatóval a probléma kezelésére. Ugyanakkor hasznos lenne az e tárgyú képzések, továbbképzések biztosításán túl, minél szélesebb körben megismertetni a szakellátásban dolgozókat a már elérhető gyermekbántalmazással kapcsolatos módszertani útmutatókkal, honlapokkal, kutatásokkal.
Az információáramlás a gyermekvédelem intézményei között meglehetősen nehézkes: általában csak utalások történnek arra, hogy a bekerülő gyermek bántalmazott volt, de annak körülményeiről, okairól, hogy konkrétan az ügyben milyen intézkedések történtek, ezekről sok esetben nem kapnak pontos tájékoztatást.
Megállapítom ismételten, hogy amennyiben a gyermekvédelmi jelzőrendszer valamely tagja megtagadja vagy elmulasztja a jelzés megtételét, az a gyermeket megillető védelem elvével ellentétes és alkotmányos visszásságot okoz. Vizsgálatom során megállapítottam azt is, hogy a jogszabály által előírt és megkövetelt gyermekjóléti esetmegbeszélések számos esetben nem valósulnak meg. Ez a jogállamiság és jogbiztonság elvével ellentétes, és a gyermeket megillető gondoskodás, védelem jogával összefüggő visszásság közvetlen veszélyét jelenti.
4. A nevelési-oktatási intézmények működéséről szóló 11/1994. (VI. 8.) MKM rendelet 6. § (1) bekezdése szerint a nevelési-oktatási intézmények közreműködnek a gyermekek, tanulók veszélyeztetettségének megelőzésében és megszüntetésében, ennek során együttműködnek a gyermekjóléti szolgálattal, illetve a gyermekvédelmi rendszerhez kapcsolódó feladatot ellátó más személyekkel, intézményekkel és hatóságokkal.
Az MKM rendelet kimondja, hogy az iskola vezetője gondoskodik a gyermek- és ifjúságvédelmi felelős munkájához szükséges feltételekről, a tanulókat és szüleiket a tanév kezdetekor írásban tájékoztatni kell a gyermek- és ifjúságvédelmi felelős személyéről, valamint arról, hogy milyen időpontban és hol kereshető fel.
A gyermek- és ifjúságvédelmi felelős segíti az iskola pedagógusainak gyermek- és ifjúságvédelmi munkáját. A gyermek- és ifjúságvédelmi felelős feladata különösen, hogy az osztályokat felkeresve tájékoztatja a tanulókat arról, hogy milyen problémával, hol és milyen időpontban fordulhatnak hozzá, továbbá, hogy az iskolán kívül milyen gyermekvédelmi feladatot ellátó intézményt kereshetnek fel, a pedagógusok, szülők vagy tanulók jelzése, a velük folytatott beszélgetés alapján megismert veszélyeztetett tanulóknál – a veszélyeztető okok feltárása érdekében – családlátogatáson megismeri a tanuló családi környezetét,
A gyermek- és ifjúságvédelmi felelős gyermekbántalmazás vélelme vagy egyéb pedagógiai eszközökkel meg nem szüntethető veszélyeztető tényező megléte esetén kezdeményezi, hogy az igazgató értesítse a gyermekjóléti szolgálatot, a gyermekjóléti szolgálat felkérésére részt vesz az esetmegbeszéléseken. 
A tanuló anyagi veszélyeztetettsége esetén kezdeményezi, hogy az iskola igazgatója indítson eljárást a tanuló lakó-, illetve ennek hiányában tartózkodási helye szerint illetékes települési önkormányzat polgármesteri hivatalánál rendszeres vagy rendkívüli gyermekvédelmi támogatás megállapítása, szükség esetén a támogatás természetbeni ellátás formájában történő nyújtása érdekében. 
Az iskolában a tanulók és a szülők által jól látható helyen közzéteszi a gyermekvédelmi feladatot ellátó fontosabb intézmények (pl. gyermekjóléti szolgálat, nevelési tanácsadó, drogambulancia, ifjúsági lelkisegély telefon, gyermekek átmeneti otthona stb.) címét, illetve telefonszámát.
Feladata még, hogy az iskola nevelési programja, gyermek- és ifjúságvédelemmel kapcsolatos feladatai keretében egészségnevelési, ennek részeként kábítószer-ellenes program kidolgozásának segítése, végrehajtásának figyelemmel kísérése; szükség esetén intézkedés megtételének kezdeményezése az iskola igazgatójánál, tájékoztatás nyújtása a tanulók, a szülők és a pedagógusok részére.
A beérkezett jelzések alapján megállapítottam, hogy az oktatási intézmények együttműködési kötelezettségüket, ifjúságvédelmi és a jelzőrendszerben betöltött szerepüket ott tudják megfelelően ellátni, ahol főállású gyermek és ifjúságvédelmi felelős működik. A jogállamiság és jogbiztonság elvével ellentétes, valamint a gyermeket megillető gondoskodás, védelem jogával összefüggő visszásság bekövetkeztének közvetlen veszélyét állandósítja, ha az oktatási intézmény nem vagy nem megfelelően biztosítja az ifjúságvédelemmel összefüggő feladatai ellátását.

Intézkedéseim
A jelentésemben feltárt, alapvető joggal összefüggő visszásságok orvoslása és jövőbeni megelőzésük érdekében
az Obtv. 25. § (1) bekezdése alapján felkérem a nemzeti erőforrás minisztert, hogy
1. vizsgálja meg, mennyiben megfelelő a gyermek- és ifjúságvédelmi felelősök félállású foglakoztatására vonatkozó jelenlegi szabályozás;
az Obtv. 21. §-a felkérem Budapest Főváros Önkormányzatának Módszertani Gyermekvédelmi Szakszolgálatának vezetőjét, hogy 
2. a gyermekek elleni bántalmazás, kiemelt figyelemmel a szexuális bántalmazás felismerésére, kezelésére, utánkövetésére dolgozzon ki egységes szakmai standardokat, és módszertani javaslatok formájában jutassa el hatáskörébe tartozó intézményekhez;
az Obtv. 20. §-a alapján felkérem a nemzeti erőforrás minisztert, hogy
3. gondoskodjék a gyermekvédelmi szakellátásban dolgozó személyek bántalmazás, szexuális erőszak témájában (felismerés, kezelés) történő továbbképzéséről;
4. fordítson kiemelt figyelmet a gyermekek jogtudatosítására, különös tekintettel annak az ismeretnek az elmélyítésére, hogy gyermekbántalmazás, szexuális abúzus, vagy elhanyagolás esetén a gyermek mely szervekhez fordulhat segítségért;
5. gondoskodjék arról, hogy a gyermekjóléti szolgálatok eleget tegyenek visszajelzési, valamint az esetmegbeszélések megtartására vonatkozó kötelezettségüknek.

Budapest, 2011. november 24.

Prof. Dr. Szabó Máté sk.

Lábjegyzet:

1 Lásd erről bővebben: Kovács Eszter: Mit tudunk az intézményekben élő gyermekek elleni szexuális bántalmazásokról? In: Család, Gyermek, Ifjúság. 2001/5. szám.
2 Lásd a kérdésről többek között Herczog Mária: Gyermekbántalmazás. Complex Kiadó, Budapest, 2007; Herczog Mária: A gyermekek elleni erőszak más megközelítésben – a bántalmazó rendszer. In: Belügyi Szemle. 2005, LIII. Évf. 9.szám; Herczog Mária - Neményi Eszter-Rácz Andrea: A gyermekekkel szembeni szexuális bántalmazásról. ECPAT_UNICEF, Budapest, 2001; Herczog Mária - Neményi Eszter-Rácz Andrea: A gyermekekkel szembeni szexuális visszaélésekről. Csagyi Könyvek. Budapest, 2002; Kovács Eszter: Mit tudunk az intézményekben élő gyermekek elleni szexuális bántalmazásról? In: Család, Gyermek, Ifjúság 2001/5.szám; Csehák Hajnalka - Drávucz Margit: Zaklatott gyermekek. In: Fordulópont 41. szám. Herczog Mária- Gyurkó Szilvia: Gyermekkorú elkövetők az igazságszolgáltatás és az ellátórendszer határán. OKRI Budapest, 2006. Velkey László: A „megvert”, „megkínzott”, „megrázott”, „bántalmazott” gyermek syndroma. In: Gyermekgyógyászat 1994/4. szám. Guidelines for medico-legal care for victims of sexual violence. World Health Organization 2003.
3 Lásd erről bővebben: Rácz Andrea: A gyermekek sérelmére elkövetett szexuális bűncselekmények, mint a gyermeki jogok tagadása. 
4 Herczog Mária: Gyermekbántalmazás. Complex Kiadó, Budapest. 2007: 143.
5 http://www.unviolencestudy.org/
6 A jelentés elérhető a Független Médiaközpont honlapjáról valamint, a http://www.pandorasbox.rs/ oldalon magyarul is.
7 General Comment 13(2011), the Right of the Child to freedom from all forms of violence.
8 EU Guidelines for the Promotion and Protection of the Rights of the Child. http://www.consilium.europa.eu/uedocs/cmsUpload/16031.07.pdf
9 http://ec.europa.eu/justice_home/daphnetoolkit/html/welcome/dpt_welcome_en.html
10 Building a Europe for and with children: http://www.coe.int/t/transversalprojects/children 

1.	számú melléklet
I.	
Gyermekkorú sértettek száma a Btk. XIV. fejezetében meghatározott bűncselekmények esetében 2010. évben	
Btk.	Bűncselekmény megnevezése	Gyermekkorú sértettek száma	
 	 	 	
194	kiskorú elhelyezése megváltoztatásának vétsége	12	
195	kiskorú veszélyeztetésének bűntette	1043	
195	(bűncselekmény elkövetésére vagy züllött életmód folytatására rábírással vagy rábírni törekvéssel elkövetett) kiskorú veszélyeztetésének bűntette	64	
195	kiskorú veszélyeztetésének vétsége	10	
196	tartás elmulasztásának vétsége	268	
197	erőszakos közösülés bűntette	22	
197	tizenkettedik életévét be nem töltött sértett sérelmére erőszakkal (fenyegetéssel) elkövetett erőszakos közösülés bűntette	14	
197	nevelése (felügyelete, gondozása, gyógykezelése) alatt álló személy sérelmére elkövetett erőszakos közösülés bűntette	9	
197	nevelése (felügyelete, gondozása, gyógykezelése) alatt álló, tizenkettedik életévét be nem töltött személy sérelmére erőszakkal (fenyegetéssel) elkövetett erőszakos közösülés bűntette	7	
197	tizenkettedik életévét be nem töltött személy sérelmére, erőszakkal (fenyegetéssel) többek által elkövetett erőszakos közösülés bűntette	1	
198	szemérem elleni erőszak bűntette	77	
198	tizenkettedik életévét be nem töltött sértett sérelmére erőszakkal (fenyegetéssel) elkövetett szemérem elleni erőszak bűntette	54	
198	nevelése (felügyelete, gondozása, gyógykezelése) alatt álló személy sérelmére elkövetett szemérem elleni erőszak bűntette	40	
198	tizenkettedik életévét be nem töltött sértett sérelmére erőszakkal (fenyegetéssel) ;  nevelése (felügyelete, gondozása, gyógykezelése) alatt álló személy sérelmére elkövetett szemérem elleni erőszak bűntette	1	
198	többek által elkövetett szemérem elleni erőszak bűntette	3	
198	nevelése (felügyelete, gondozása, gyógykezelése) alatt álló, tizenkettedik életévét be nem töltött sértett sérelmére erőszakkal (fenyegetéssel) elkövetett szemérem elleni erőszak bűntette	9	
198	tizenkettedik életévét be nem töltött sértett sérelmére, erőszakkal (fenyegetéssel) többek által elkövetett szemérem elleni erőszak bűntette	9	
201	(tizennegyedik életévét be nem töltött személlyel közösüléssel elkövetett) megrontás bűntette	109	
201	(tizennegyedik életévét be nem töltött személlyel fajtalankodással elkövetett) megrontás bűntette	14	
201	eredménytelen rábírással elkövetett megrontás bűntette	14	
201	hozzátartozó (nevelése, felügyelete, gondozása, gyógykezelése alatt álló személy) sérelmére elkövetett megrontás bűntette	11	
201	hozzátartozó (nevelése, felügyelete, gondozása, gyógykezelése alatt álló személy) sérelmére eredménytelen rábírással elkövetett megrontás bűntette	3	
204	megszerzéssel (tartással) elkövetett tiltott pornográf felvétellel visszaélés bűntette	10	
204	készítéssel (forgalomba hozatallal, kereskedéssel, nagy nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétellel) elkövetett tiltott pornográf felvétellel visszaélés bűntette	6	
207	kerítés bűntette	1	
207	18. életévét meg nem haladott személy sérelmére elkövetett kerítés bűntette	1	
208	szeméremsértés vétsége	57	
 	 	 	
 	Összesen	1869	

II. Gyermekkorú sértettek száma az elkövetés helyszíne szerint
	
Btk.	Bűncselekmény megnevezése	Elkövetés helyszíne	
 	 	gyermekvédelmi feladatok ellátására rendelt épület	gyermekvédelmi feladatok ellátására rendelt épület közvetlen környezete	gyermekjóléti feladatok ellátására rendelt épület	gyermekjóléti feladatok ellátására rendelt épület 
közvetlen környezete	gyermek- és ifjúságvédő intézet	nevelőotthon	
198.§ (1)	szemérem elleni erőszak bűntette	1	0	0	0	1	0	
198.§ (2) a)	tizenkettedik életévét be nem töltött sértett sérelmére erőszakkal (fenyegetéssel) elkövetett szemérem elleni erőszak bűntette	1	0	0	1	1	0	
201.§ (1)	(tizennegyedik életévét be nem töltött személlyel közösüléssel elkövetett) megrontás bűntette	0	0	0	0	0	1	

III.
Gyermekkorú sértettek száma az elkövetés 
módszere (szexuális indítékból) szerint 2010. évben	
Btk.	Módszer	Sértettek száma	
170.§ (3)	szexuális indítékból	2	

A fenti adatsorokat a Legfőbb Ügyész küldte meg megkeresésemre, amelyeket a következő szempontok szerint állított össze:
I. A Btk. XIV. fejezetében meghatározott bűncselekmények teljes köre, amennyiben a sértett 14 éven aluli.
II. A Btk. XIV. fejezetében meghatározott bűncselekmények teljes köre, amennyiben a sértett 14 éven aluli és az elkövetés helyszíne 
1.	gyermekvédelmi feladatok ellátására rendelt épület
2.	gyermekvédelmi feladatok ellátására rendelt középület közvetlen környezete
3.	gyermekjóléti feladatok ellátására rendelt épület
4.	gyermekjóléti feladatok ellátására rendelt épület közvetlen környezete
5.	gyermek-és ifjúságvédő intézet
6.	nevelőotthon
III. Azon bűncselekmények, amelyek esetében a sértett 14 éven aluli és az elkövetés módszere „szexuális indítékból”.